## 7. duben 2023

## VELKÝ PÁTEK

Modlitba se čtením

Bože, pospěš mi na pomoc.

Slyš naše volání.

Sláva Otci, jako byla.

HYMNUS

Všechno lidské pokolení,

hleď vždy v paměti míti,

že Kristovo umučení

má ti k spasení býti.

Hle, Kristus, Beránek tichý,

ráčil smrt podstoupiti,

chtěje Bohu za tvé hříchy

zadostiučiniti.

Těžké muky trpět zvolil

pro nehodné hříšníky,

pro nás krev na kříži prolil,

jsa Bůh a Pán veliký.

Mezi vinnými nevinný

ohavnou smrt podstoupil,

aby shladil naše viny

a nás hříšné vykoupil.

ŽALMY

1. ant. Pozdvihují se pozemští králové a vladaři se spolu umlouvají proti Hospodinu a jeho Pomazanému.

Žalm 2
Mesiáš, král a vítěz
Spolčili se proti tvému svatému služebníku Ježíšovi, kterého jsi pomazal za Mesiáše. (Sk 4,27)

Proč se pohané bouří, *

proč národy strojí marné plány?

Pozdvihují se pozemští králové †

a vladaři se spolu umlouvají *

proti Hospodinu a jeho Pomazanému.

„Rozlámejme jejich okovy *

a odhoďme jejich pouta!“

Směje se ten, který na nebesích trůní, *

jsou Pánu k smíchu.

Potom k nim rozhorlen mluví, *

děsí je svým hněvem;

„Já jsem přece ustanovil svého krále *

na Siónu, na své svaté hoře!“

Vyhlásím Hospodinovo rozhodnutí, †

Pán mi řekl: „Ty jsi můj syn, *

já jsem tě dnes zplodil.

Požádej mě, a dám ti v majetek národy, *

do vlastnictví končiny země.

Můžeš je roztlouci železným prutem, *

jako hliněnou nádobu je můžeš rozbít.“

Nuže, králové, pochopte! *

Dejte si říci, vladaři země!

V bázni se podrobte Hospodinu, *

s chvěním ho poslouchejte,

aby se nerozhněval k vaší zhoubě, *

protože jeho hněv se roznítí rychle.

Blaze všem, *

kdo se k němu uchylují!

Ant. Pozdvihují se pozemští králové a vladaři se spolu umlouvají proti Hospodinu a jeho Pomazanému.

2. ant. Dělí se o můj oděv, losují o můj šat.

Žalm 22 (21), 2-23

Bože můj, Bože můj, proč jsi mě opustil? *

Daleko jsi od mých proseb, od mého hlasitého nářku.

Bože můj, volám ve dne – a neslyšíš, *

v noci – a nevšímáš si mě.

Ty však trůníš ve svatyni, *

chloubo Izraele!

V tebe doufali naši otcové, *

doufali a zachránils je.

K tobě volali a byli vysvobozeni, *

v tebe doufali a nebyli zklamáni.

Já však jsem červ, a ne člověk, *

na pohanu lidem, na potupu chátře.

Posmívají se mi všichni, kdo mě vidí, *

šklebí rty, pokyvují hlavou:

„Spoléhal na Hospodina, ať ho vysvobodí, *

ať ho zachrání, má-li ho rád!“

Ano, tys mě vyvedl z matčina lůna *

a dávals mi bezpečně spočinout na jejích ňadrech.

Na tebe jsem byl odkázán od narození, *

od klína mé matky jsi ty mým Bohem.

Nevzdaluj se ode mě, neboť jsem v tísni, *

buď blízko, vždyť nemám pomocníka.

Obklopuje mě množství býků, *

bašanští tuři mě obkličují.

Své tlamy na mě otvírají *

jak dravý lev řvoucí.

Roztékám se jako voda, *

všechny kosti se mi rozpojily,

mé srdce je jako vosk, *

roztavuje se mi v útrobách.

Hrdlo mám vyschlé jako střepina †

a jazyk se mi přilepil k patru, *

přivedls mě do prachu smrti.

Neboť mě obkličuje smečka psů, *

tlupa zlosynů mě svírá.

Probodli mi ruce i nohy, *

spočítat mohu všechny své kosti.

Zevlují, pasou se pohledem na mě; †

dělí se o můj oděv, *

losují o můj šat.

Ty však, Hospodine, nestůj daleko, *

má sílo, pospěš mi na pomoc!

Mou duši od meče vysvoboď *

z drápů psa můj život,

zachraň mě ze lví tlamy, *

mě ubohého z buvolích rohů!

Budu vyprávět svým bratřím o tvém jménu, *

uprostřed shromáždění budu tě chválit.

Mohou se připojit také zbývající verše tohoto žalmu (24-32).

„Kdo se bojíte Hospodina, chvalte ho, †

slavte ho, všichni z Jakubova potomstva, *

boj se ho, celé Izraelovo plémě!

Nezošklivil si ubožákovu bídu, nepohrdl jí, †

neskryl před ním svou tvář, *

vyslyšel ho, když k němu křičel.“

Pro něj ho budu chválit ve velkém shromáždění, *

své sliby splním před těmi, kdo ho ctí.

Chudí se najedí do sytosti, †

kdo hledají Hospodina, budou ho chválit: *

„Navěky ať žije vaše srdce!“

Rozpomenou se, k Hospodinu se obrátí *

všechny končiny země,

před ním se skloní *

všechna lidská pokolení,

protože Hospodinu náleží vláda, *

on sám panuje nad národy.

Jen jemu se budou kořit všichni, kdo spí v zemi, *

před ním se skloní všichni, kdo sestupují v prach.

I má duše bude pro něho žít, *

mé potomstvo bude mu sloužit.

Bude vyprávět o Pánu příštímu pokolení, †

lidu, jenž se narodí, budou hlásat jeho spravedlnost: *

„To udělal Hospodin!“

Ant. Dělí se o můj oděv, losují o můj šat.

3. ant. Strojí mi léčky, kdo pasou po mém životě.

Žalm 38 (37)
Prosba hříšníka, který se octl v krajním nebezpečí
Jeho známí všichni zůstali stát opodál. (Lk 23,49)

Hospodine, netrestej mě ve svém hněvu, *

nekárej mě ve svém rozhorlení.

Vždyť se do mě zaryly tvé šípy, *

dopadla na mě tvá ruka.

Pro tvůj hněv není na mém těle zdravého místa, *

pro můj hřích není ve mně jediná kost celá.

Vin se mi nakupilo až nad hlavu, *

tíží mě jako přetěžké břímě.

Rány mi hnisají a páchnou, *

že jsem jednal pošetile.

Shrbený, nadmíru sklíčený *

den co den smutně se vláčím.

Vždyť má bedra jsou celá zanícená, *

zdravého místa není v mém těle.

Jsem malátný a zcela zkrušený, *

křičím proto, že mé srdce sténá.

Pane, ty víš o každé mé touze, *

mé vzdychání ti není skryté.

Srdce mi buší, opustila mě síla, *

i světlo mi hasne v očích.

Moji přátelé a druhové se vyhýbají mému neštěstí, *

i moji příbuzní se mě straní.

Strojí mi léčky ti, kdo pasou po mém životě, †

kdo usilují o mé neštěstí, hrozí mi zkázou *

a stále jen úklady vymýšlejí.

Já však jsem jako hluchý, neslyším, *

jsem jako němý, který neotvírá ústa.

Jsem jako člověk, který neslyší, *

jehož ústa nemají odpovědi.

Vždyť v tebe, Hospodine, doufám, *

ty vyslyšíš, Pane, můj Bože!

Říkávám si totiž, jen ať se nade mnou neradují, *

ať se nade mnou nevypínají, když zakopnu v chůzi.

Mám ovšem k pádu velmi blízko, *

před sebou mám stále svou bolest.

Ano, vyznávám svou vinu, *

pro svůj hřích jsem sklíčen.

Ti, kdo bez příčiny proti mně brojí, jsou silní, *

mnoho je těch, kdo mě neprávem nenávidí,

kdo zlem splácejí za dobro, *

stíhají mě, že se o dobro snažím.

Neopouštěj mě, Hospodine, *

Bože můj, nevzdaluj se ode mě!

Pospěš mi na pomoc, *

Pane, má spáso!

Ant. Strojí mi léčky, kdo pasou po mém životě.

Proti mně povstali křiví svědkové,

ale jejich svědectví nebylo shodné.

PRVNÍ ČTENÍ

Z listu Židům

9,11-28

Kristus, velekněz budoucích hodnot, vešel jednou provždy do svatyně se svou vlastní krví

Kristus přišel jako velekněz budoucích hodnot; prošel stánkem větším a dokonalejším, který není udělán (lidskýma) rukama, to je: nenáleží k tomuto stvořenému (světu), a vešel jednou provždy do svatyně, ne s krví kozlů a telat, ale se svou vlastní krví, a tím nám získal věčné vykoupení. Jestliže už (samo) pokropení krví kozlů, býků a popel z jalovice posvěcuje ty, kteří jsou nečistí, k čistotě těla, čím spíše krev Krista, který skrze věčného Ducha sám sebe přinesl Bohu jako oběť bez poskvrny, očistí naše svědomí od mrtvých skutků, abychom mohli sloužit Bohu živému.

A proto on je prostředníkem nové smlouvy. Svou smrtí dal zadostiučinění za hříchy (spáchané) v době, kdy ještě platila dřívější smlouva. Tím se povolaným dostává (splnění) slibu o věčném dědictví. Aby totiž (vstoupila v platnost) závěť, musí být napřed prokázána smrt toho, kdo tu závěť udělal. Ta závěť je přece platná až po jeho smrti; dokud on žije, nemá jeho závěť právní účinnost. Proto ani první smlouva nebyla uzavřena bez krve. Neboť když Mojžíš ohlásil celému shromáždění všechna nařízení Zákona, vzal yzop se šarlatovou vlnou a pokropil jak knihu samu, tak všechen lid krví telat a kozlů (smíchanou) s vodou a řekl: „Toto je krev smlouvy, kterou s vámi uzavřel Bůh“. Podobně pokropil krví i stánek a všechno bohoslužebné nářadí. A skoro všechno – jak Zákon nařizuje – se očišťuje krví a bez prolití krve není odpuštění.

Takhle se tedy muselo očišťovat to, co nebeskou svatyni jen připomínalo, ale nebeská svatyně sama (vyžaduje) obětí vzácnějších, než jsou tyto. Neboť Kristus nevešel do svatyně, zbudované (lidskýma) rukama, která je jenom napodobeninou té pravé, ale do samého nebe, aby se teď staral o naše záležitosti u Boha. A není (třeba), aby víckrát obětoval sám sebe, jako velekněz vchází do velesvatyně rok co rok s cizí krví, jinak by byl musel trpět už mnohokrát od stvoření světa. Ale zjevil se teď, na konci věků jednou provždy, aby svou obětí odstranil hřích. A jako je lidem určeno, že musí jednou umřít, a pak (nastane) soud, podobně je tomu i u Krista: když byl jednou podán v oběť, aby na sebe vzal hříchy celého množství lidí, objeví se podruhé – ne už pro hříchy – ale aby (přinesl) spásu těm, kteří na něho čekají.

ZPĚV PO PRVNÍM ČTENÍ

Srov. Iz 53,7.12

Byl týrán, ale podrobil se a neotevřel svá ústa jako beránek vedený na porážku; byl vydán na smrt, * aby dal život svému lidu.

Sám sebe vydal na smrt a dal se přičíst k hříšníkům. * Aby dal.

DRUHÉ ČTENÍ

Z katechezí svatého Jana Zlatoústého, biskupa

(Cat. 3,13-19: SCh 50,158-162; lat. 174-177)

Moc krve Kristovy

Chceš poznat moc Kristovy krve? Pak se vraťme k jejímu předobrazu, k dávným příběhům, jak se odehrály v Egyptě.

Zabijte, říká Mojžíš, beránka, na němž není vady, a jeho krví pomažte dveře. Co to znamená? Že krev zvířete je schopna spasit rozumného člověka? Zajisté, říká, ale nikoli proto, že je to krev, nýbrž proto, že je předobrazem krve Páně. Jestliže ďábel nyní uvidí nikoli krev předobrazu rozetřenou po dveřích, nýbrž krev pravdy nanesenou ústy věrných na dveře chrámu, v němž spočívá Kristus, což se tím spíše nestáhne zpět?

Chceš poznat moc této krve i z jiné strany? Pohleď, odkud zpočátku vytékala a z jakého pramene vytryskla: z výšin kříže, z boku Páně. Jak je psáno, když Kristus zemřel a byl ještě na kříži, přistoupil voják, probodl kopím bok a nato vytekla voda a krev. První byla symbolem křtu, druhá svatých tajemství (eucharistie). Onen voják tedy probodl bok, prorazil stěnu svatého chrámu a já jsem nalezl poklad a získal bohatství. Tak tomu bylo i s Beránkem: Židé ho zabili a mně ta oběť přinesla spásu.

Z boku vytekla krev a voda. Toto tajemství nesmíš, můj milý, přejít jen tak beze všeho. Mám ještě dále co mluvit o tajemstvích: řekl jsem, že ona krev a voda jsou symboly křtu a svatých tajemství. Z nich obou se zrodila církev v koupeli znovuzrození a obnovení Duchem Svatým, to jest skrze křest a svatá tajemství. A symboly křtu a svatých tajemství vycházejí z boku. Ze svého boku tedy Kristus vytvořil církev, jako vytvořil z Adamova boku Evu.

Proto i Mojžíš, když hovoří o prvním člověku, říká: Kost z mých kostí a tělo z mého těla; tím nám naznačuje bok Páně. Vždyť jako vzal kdysi Bůh z boku a vytvořil ženu, tak nám dal krev a vodu ze svého boku a vytvořil církev. A jako tenkrát vzal z boku, když Adam spal a nevěděl o sobě, obdobně i nyní dal krev a vodu až po své smrti.

Viděli jste, jakým způsobem se Kristus zasnoubil se svou nevěstou? Viděli jste, jakým pokrmem nás všechny živí? Týž pokrm nás utváří i živí. A jako krmí žena toho, koho porodila, vlastní krví a mlékem, tak i Kristus neustále živí svou krví ty, jimž dal život.

ZPĚV PO DRUHÉM ČTENÍ

1 Petr 1,18-19; Ef 2,18; 1 Jan 1,7

Nebyli jste vykoupeni nějakými věcmi pomíjejícími, stříbrem nebo zlatem, ale drahou krví Krista jako bezúhonného a neposkvrněného beránka. * Skrze něho máme všichni přístup k Otci v jednom Duchu.

Krev Ježíše Krista, Syna Božího, nás očišťuje od každého hříchu. * Skrze něho.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, tvůj Syn, náš Pán Ježíš Kristus, se za nás ochotně vydal do rukou hříšníků a podstoupil muka kříže; prosíme tě, dej, ať jeho oběť přinese všem lidem spásu. Neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká biskupská konference, 2018

© 1999-2023 J. Vidéky