## 30. srpen 2023

## Středa, mezidobí, 21. týden
1. týden žaltáře

Modlitba se čtením

Bože, pospěš mi na pomoc.

Slyš naše volání.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

Kristus Pán praví:

Ti, kdo zachovají

slovo moje s věrností,

smrti neokusí na věčnosti.

Kdo slyší slova

a je zachovává,

ten je blahoslavený,

a bude do slávy uvedený.

Písmo nám svědčí,

že pro slovo Boží

musí mnoho trpěti,

kdo se chce Krista zde přidržeti.

Nic se nebojme,

jenom v pravdě stůjme,

věříce jeho řeči

doufejme v pomoc jeho a péči.

Státi bezpečně

budem ustavičně

v jeho svatém učení,

neopustí nás až do skončení.

Ó milý Pane,

dej, ať v nás zůstane

užitek slova tvého,

přiveď nás do království věčného.

ŽALMY

1. ant. Miluji tě, Hospodine, má sílo. †

Žalm 18 (17), 2-30
Poděkování za záchranu a vítězství
V tu chvíli nastalo velké zemětřesení. (Zj 11,13)
I (2-7)

Miluji tě, Hospodine, má sílo, *

† Hospodine, má skálo, mé útočiště; zachránce můj!

Můj Bože, má skálo, na niž se utíkám, *

můj štíte, rohu mé spásy, ochrano má!

Budu vzývat Hospodina, jemuž náleží chvála, *

a od svých nepřátel budu vysvobozen.

Obklopil mě smrtící příboj, *

přepadly mě záhubné přívaly,

ovinula mě osidla podsvětí, *

ohrozily mě léčky smrti.

Ve své tísni jsem vzýval Hospodina, *

k svému Bohu jsem volal o pomoc:

Ze své svatyně slyšel můj hlas, *

mé volání proniklo k jeho sluchu.

Ant. Miluji tě, Hospodine, má sílo.

2. ant. Hospodin mě vysvobodil, protože mě má rád.

II (8-20)

Zachvěla se a zatřásla země, †

zakolísaly základy hor *

a zachvěly se, neboť vzplál hněvem.

Vystoupil kouř z jeho chřípí, †

sžírající oheň z jeho úst, *

žhavé uhlí od něho vzplálo.

Nebesa sklonil a sestoupil, *

černý mrak byl pod jeho nohama.

Jel na cherubu a letěl, *

nesl se na křídlech větru.

Jako rouchem se temnotou oděl, *

zahalil se do tmavých vod, do hustých mračen.

Bleskem v jeho dohledu *

vzplálo žhavé uhlí.

Z nebe Hospodin zahřměl, *

Nejvyšší zaburácel svým hlasem.

Vyslal své šípy a rozptýlil je, *

vyslal přemnohé blesky a rozdrtil je.

Tu se ukázala dna oceánů, *

základy země byly obnaženy,

když Hospodin pohrozil, *

když zavanul dech jeho hněvu.

Napřáhl svou ruku z výšin a uchopil mě, *

vyprostil mě ze spousty vod,

vyrval mě mému mocnému nepříteli, *

těm, kdo mě nenáviděli, kdo mě předčili silou.

Přepadli mě v den pro mě osudný, *

ale Hospodin se mě zastal.

Vyvedl mě na volné prostranství, *

vysvobodil mě, protože mě má rád.

Ant. Hospodin mě vysvobodil, protože mě má rád.

3. ant. Hospodin je mé světlo a má spása.

III (21-30)

Odplatil mi Hospodin podle mé spravedlnosti, *

odměnil mě podle čistoty mých rukou.

Vždyť jsem zachovával Hospodinovy cesty, *

nevzdálil jsem se hříchem od svého Boha.

Neboť jsem míval na zřeteli všechny jeho příkazy, *

jeho nařízením jsem se nevyhýbal,

ale byl jsem před ním bez úhony, *

uchoval jsem se bez viny.

Odplatil mi Hospodin podle mé spravedlnosti, *

podle čistoty mých rukou, kterou vidí svýma očima.

K dobrému člověku se chováš dobrotivě, *

s bezúhonným zacházíš láskyplně,

s upřímným jednáš upřímně, *

s vychytralým však obezřetně.

Neboť pokorný lid ty zachraňuješ, *

ale ponižuješ oči zpupných.

Ano, ty Hospodine, zažehuješ mou svítilnu, *

mou temnotu ozařuješ, můj Bože!

S tebou se vrhám na šiky nepřátel *

a hradby ztékám se svým Bohem.

Ant. Hospodin je mé světlo a má spása.

Všichni Ježíšovi přisvědčovali

a divili se milým slovům z jeho úst.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy proroka Jeremiáše

2,1-13.20-25

Nevěrnost Božího lidu

Hospodin mě oslovil:

„Jdi a křič do uší Jeruzaléma:

Tak praví Hospodin:

Vzpomínám na oddanost tvého mládí,

na lásku tvého zasnoubení,

když jsi šla za mnou na poušti,

v zemi bez osení.

Izrael byl majetek zasvěcený Hospodinu,

byly to prvotiny jeho úrody;

kdokoli z nich jedl, pykal za to,

stihlo ho neštěstí – praví Hospodin.

Slyšte Hospodinovo slovo, Jakubův dome

a všecky rody Izraelova domu!

Tak praví Hospodin:

Jaké bezpráví našli na mně vaši otcové,

že se ode mě vzdálili,

že chodili za marností

a marnosti propadli?

Neřekli: ‚Kde je Hospodin,

který nás vyvedl z egyptské země,

který nás převedl pouští,

zemí pustou, plnou roklí,

zemí vyprahlou a temnou,

zemí, kterou nikdo nechodí,

v níž nikdo nebydlí?‘

Uvedl jsem vás do země zahrad,

abyste jedli její ovoce a její plody,

vy však jste přišli a moji zemi poskvrnili,

zohavili jste mé dědictví.

Kněží se neptali: ‚Kde je Hospodin?‘

Neznali mě ti, kteří mají zákon v rukou.

Pastýři ode mě odpadli,

proroci prorokovali Bálovým jménem,

chodili za modlami.

Proto se mám ještě s vámi soudně vypořádat

– praví Hospodin –

přít se s vašimi syny.

Jděte na ostrovy Kittim a dívejte se,

pošlete mezi Kedařany a dobře pozorujte!

Vizte, zda se tam stalo něco takového!

Copak vyměnil některý národ své bohy?

– a ti přece bohy nejsou!

Můj národ však změnil svou slávu za modlu!

Užasněte, nebesa, nad tím

a velmi se zděste – praví Hospodin –

neboť dvojí zlo spáchal můj národ:

mne, pramen vody živé, opustili

a kopali si cisterny,

cisterny rozpukané,

které nemohou udržet vodu.

Dávno jsi už zlámala své jho,

roztrhla své provazy.

Řeklas: ‚Nebudu sloužit!‘

Neboť na každém vyvýšeném pahorku

a pod každým zeleným stromem

ses roztáhla, nevěstko!

Já jsem tě přece štípil z ušlechtilé révy,

pravé byly všecky sazenice.

Jak ses mi mohla zvrátit v révu zvrhlou?

I kdyby ses umyla louhem

a vypotřebovala mnoho mýdla,

špinavý zůstane přede mnou tvůj zločin

– praví Hospodin.

Jak můžeš říci: ‚Nejsem poskvrněna,

nechodila jsem za Bály?‘

Pohleď na své chování v Údolí,

uznej, cos učinila!

Lehká velbloudice, běhající křížem krážem,

divoká oslice, zvyklá na pustinu,

ve vášnivé touze lapá vítr.

Kdo utlumí její říji?

Ti, kdo ji hledají, nemusí se namáhat:

najdou ji v měsíci její říje.

Dej pozor na svou nohu, ať není bosá,

pozor na hrdlo, ať nevyprahne!

Ty však říkáš: ‚Nevadí! Ne!

Miluji cizince,

budu za nimi chodit.‘“

ZPĚV PO PRVNÍM ČTENÍ

Jer 2,21; Mt 21,43; srov. Iz 5,7

Já jsem tě štípil z ušlechtilé révy, pravé byly všecky sazenice. Jak ses mi mohla zvrátit v révu zvrhlou? * Vám bude Boží království odňato a bude dáno národu, který ponese jeho ovoce.

Čekal jsem spravedlnost, a hle – nepravost, čekal jsem právo, a hle – bezpráví! * Vám bude.

DRUHÉ ČTENÍ

Ze spisu „Pokyny“ od svatého Kolumbána, opata

(Instr. 13, De Christo fonte vitae, 1-2: Opera, Dublin 1957, 116-118)

Kdo žízní, ať ke mně přijde a napije se

Nejmilejší bratři, pozorně poslouchejte, co vám chci říci. Měli byste vyslechnout něco důležitého, chci totiž mluvit o vodě božského pramene. Žízeň vaší duše by se jí měla zmírnit, nikoli však uhasit. Napijte se, ale ne dosyta; však už nás jiný pramen, pramen života, volá k sobě a říká: Kdo žízní, ať přijde ke mně a pije!

Uvědomte si, co pijete. Ať vám to řekne Jeremiáš a ať to řekne sám pramen: Mne, pramen vody živé, opustili, praví Pán. Sám Pán, náš Bůh Ježíš Kristus, je tedy pramen života a zve nás k sobě, abychom z něho jako z pramene pili. Pije z něho, kdo jej miluje, pije ten, kdo se sytí Božím slovem. Kdo hodně miluje, hodně touží. Pije, kdo plane láskou k moudrosti.

A hleďte, odkud tento pramen vyvěrá: tryská odtud, odkud přichází i chléb; neboť tentýž je chlebem i pramenem, jediný Syn, náš Bůh, Kristus Pán. Po něm máme stále hladovět a žíznit. Ať se jím sebevíce krmí naše láska a sytí naše touha, nepřestávejme po něm nikdy přímo lačnět a stejně z něho ve své neuhasitelné žízni bez ustání pijme jako z pramene: pijme z něho s největší chtivostí a těšme se z jeho zvláštní lahodnosti.

Neboť Pán je sladký a dobrý. I když z něho už jíme a pijeme, přece stále hladovíme a žízníme, protože nejsme s to svůj pokrm nikdy úplně sníst a nápoj úplně vypít. Dostáváme ho, ale stále je ho dost, pijeme, ale neubývá ho, protože náš chléb je věčný a pramen nevysychající a k tomu lahodný. Proto říká prorok: Kdo žízníte, jděte k prameni. Je to tedy pramen pro žíznivé, ne pro nasycené, a proto k sobě volá hladovějící a žíznící a nazývá je blahoslavenými, že nikdy nemají dost, ale čím více pijí, tím více žízní.

Skutečně stojí za to, bratři, abychom po pramenu moudrosti, po Slovu Božím na výsostech toužili, abychom ho vyhledávali a vždycky milovali, protože v něm jsou skryty všechny poklady moudrosti a poznání, jak říká apoštol. Kdo tedy žízní, je pozván, aby si tu načerpal.

Když žízníš, pij z pramene života; když hladovíš, jez chléb života. Blahoslavení, kteří hladovějí po tomto chlebu a žízní po tomto prameni: stále budou jíst a pít, a přece po něm budou stále toužit. To, co se tu stále jí a pije, je velice lahodné; stále po tom budeme hladovět a žíznit, stále to budeme okoušet a po tom toužit. Jak to říká královský prorok: Okuste a vizte, jak je Hospodin dobrý.

ZPĚV PO DRUHÉM ČTENÍ

Jan 7,37-38

Ježíš stál v chrámě a hlasitě zvolal: * Kdo žízní, ať přijde ke mně a pije, ten, kdo ve mě věří.

Potečou proudy živé vody z jeho nitra. * Kdo žízní.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, ty vedeš úsilí věřících k společnému cíli; uč nás milovat, co přikazuješ, a toužit po tom, co slibuješ, aby uprostřed proměn tohoto světa naše srdce pevně přilnulo k tomu, v čem je pravá radost. Prosíme o to skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká biskupská konference, 2018

© 1999-2023 J. Vidéky