## 5. červen 2023

## Sv. Bonifáce, biskupa a mučedníka
Památka

Narodil se kolem roku 673 v království Wessex v Anglii. Jako benediktinský mnich z kláštera v Exeteru a později v Nurslingu odešel jako misionář na území dnešního Holandska (716) a Německa (718). Jmenoval se Wynfrith, papež Řehoř II. mu dal jméno Bonifác, pověřil ho misijní činností na tomto území (719) a vysvětil ho na biskupa (722) se sídlem v Mohuči. Později se stal arcibiskupem (732) a kladl základy církevní organizace v Bavorsku, Hessensku a Durynsku. Zřizoval kláštery a nová biskupství, svolával synody a vychovával nové misionáře. V roce 754 se vypravil do Fríska na území svého prvního misionářského působení a zemřel tam spolu se svými dvaapadesáti spolupracovníky mučednickou smrtí 5. VI. u Dokkumu (v dnešním Holandsku). Jeho tělo bylo přeneseno do kláštera ve Fuldě a tam pohřbeno.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

V noci a časně ráno:

Po spánku s údy svěžími

s ochotou z lůžka vstáváme.

Buď, Otče, s námi bdícími,

když chvály tobě zpíváme.

Náš ret má nejdřív tobě znět,

a oheň mysli k tobě spět,

by počínal náš každý čin

se svatým požehnáním tvým.

Jitřence ustup, noci zlá,

vy stíny temnot, světlu dne,

ať vina, již noc přinesla,

se darem světla rozpadne.

Dál skromně prosíme tě, slyš:

výhonky zla z nás ořež již,

ať ctíme tebe s vděčností

po všechny věky věčnosti.

To splň nám, dobrý Otče náš,

i ty, jenž rovné božství máš,

i Duchu, který těšíš nás

a vládneš, Bože, v každý čas. Amen.

Během dne:

Ty věčné světlo, božství jsi

jediné v celé Trojici,

my ubozí tě vzýváme

a ruce k tobě spínáme.

Věříme v Otce věčného

i v jeho Syna drahého,

i v Ducha, který láskou je

na věky v jedno spojuje.

Tys Pravda, Láska nejčistší,

všech cíl a štěstí nejvyšší,

dej doufat, pevnou víru mít,

tvou lásku najít a z ní žít.

Počátku, cíli stvoření,

všech živých věčný prameni,

sladká útěcho trpících,

naděje jistá věrných svých.

Ty všechno bytí ztvárňuješ,

nikoho nepotřebuješ,

tvé světlo všechno objímá:

buď doufajících odměna.

Vzývejme Krista, Otce s ním,

i s jejich Duchem společným:

V Trojici Bože jediný,

nás, prosící tě, posilni. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Pane, pro své slitování mě zachraň.

Žalm 6
Vzývání Božího milosrdenství v těžkém soužení
Nyní je duše má rozechvěna... Otče, vysvoboď mě od té hodiny. (Jan 12, 27)

Nekárej mě, Pane, ve svém hněvu, *

v rozhorlení svém mě netrestej!

Nade mnou se smiluj, Pane, chřadnu, *

uzdrav mě, jsem zhloubi otřesen.

Na dno roztřesena je má duše, *

jak chceš, Pane, dlouho otálet?

Vrať se opět, Pane, vysvoboď mě, *

pro své slitování zachraň mě!

Z mrtvých nikdo už tě nevzpomene, *

kdo by v podsvětí tě velebil?

Už jsem vysílen svým naříkáním, †

každou noc jen pláčem lože skrápím, *

slzami své lůžko promáčím.

Oko mé je hořem zakaleno, *

stárnu z tolika svých nepřátel.

Pryč ode mne všichni, kdo mi křivdí! *

Neboť Pán mé nářky uslyšel.

Uslyšel Pán volání mé prosby, *

vyslyšel Pán moji modlitbu.

Ať se poděsí mí nepřátelé, *

ať se s hanbou kvapně odklidí! △

Ant. Pane, pro své slitování mě zachraň.

Ant. 2 Pán se slabému stal útočištěm v době bídy.

Žalm 9 A (9)
Poděkování za vítězství
Znovu přijde soudit živé i mrtvé.
I

Chci tě chválit, Pane, z celého svého srdce, *

vyprávět chci o všech tvých podivuhodných skutcích.

Radovat se budu, s jásotem tebe vzývat, *

Hrát a zpívat budu, Nejvyšší, pro tvé jméno,

protože se stáhli mí nepřátelé zpátky, *

zhroutili se všichni, zanikli před tvou tváří.

Vždyť ty sám ses ujal mé pře a mého práva, *

zasedl jsi na trůn k spravedlivému soudu,

pohany jsi srazil a bezbožníky potřel, *

navždy a na věčné věky vyhladils jejich jméno.

Zemdleli nepřátelé, v záhubu navěky padli, *

vylidnils jejich města, památka jejich zašla.

Pán zato bude trůnit věčně, *

k soudu si postavil svůj stolec.

Svět bude soudit spravedlivě, *

rozsudek vyřkne nad národy.

Pán bude útočištěm slabých, *

útulkem jejich v době bídy.

A budou v tebe důvěřovat, *

ti, kdo se znají k tvému jménu,

neboť kdo tebe hledá, Pane, *

toho ty v nouzi neopustíš. △

Ant. Pán se slabému stal útočištěm v době bídy.

Ant. 3 Tvou chválu budu zvěstovat v branách siónské dcery.

II

Hrejte Pánu, jenž sídlí na Sióně, *

mezi národy zvěstujte jeho skutky!

Mstitel krve, on ubohé má v mysli, *

nikdy nezapomíná jejich nářků.

Smiluj se nade mnou, Pane, *

shlédni na moji bídu,

co snáším od nepřátel, *

vyveď mě od bran smrti!

Ať všechnu chválu tvou zpívám †

v branách siónské dcery *

a nad tvou pomocí jásám.

Propadli pohané do jam, *

které kopali jiným,

sami se lapili nohou *

do léčky, kterou kladli.

Tak se Pán projevil soudem: †

neboť se polapil hříšník *

do díla vlastních rukou.

Do podsvětí ať se propadnou hříšní *

s pohany, kteří na Boha zapomínají.

ubožák nepadne ve věčné zapomenutí, *

naděje nuzných nadobro nezajde nikdy.

Povstaň, Pane, ať pyšně nejásá člověk, *

před tvou tváří ať jdou pohané na soud!

Uvrhni na ně, Pane, třesavku hrůzy, *

ať zvědí národy pohanů, že jsou jen lidé. △

Ant. Tvou chválu budu zvěstovat v branách siónské dcery.

Osvěť mě, abych si vštípil tvůj zákon.

A byl ho poslušen z celého srdce.

PRVNÍ ČTENÍ

Z Knihy Job

29,1-10; 30,1.9-23

Job si naříká na své soužení

Job pokračoval ve své řeči a řekl:

„Kéž by mi bylo jak v dřívější době,

v dnech, kdy mě Bůh střežil,

když mi nad hlavou zářilo jeho světlo,

v jehož jasu jsem kráčel v temnotě,

když jsem byl v plné síle,

když Bůh chránil můj stan,

když byl Všemohoucí ještě se mnou,

kolem mě byly mé děti,

když ve smetaně jsem brodil své nohy

a skála vylévala potoky oleje.

Když jsem se ubíral k městské bráně

a na náměstí jsem usedl do svého sedadla,

mladí, jak mě viděli, ustoupili,

staří povstali a zůstali stát.

Vznešení přerušili řeč,

dlaň si kladli na ústa.

Ustal hlas velmožů,

jazyk jim přilnul k patru.

Ale nyní se mi vysmívají ti,

kteří jsou mladší než já,

jejichž otce jsem neměl za hodné,

aby se přidružili ke psům mého stáda.

Nyní jsem se jim stal k posměchu,

sloužím jim za předmět klepů.

Štítí se mě, vyhýbají se mi,

nestydí se plivnout mi do tváře.

Odhodili ohledy a trápí mě,

popustili si přede mnou uzdu.

Chátra se vedle mě naparuje,

podrážejí mi nohy,

připravují cestu k mé zkáze.

Boří mi stezku,

napomáhají mému neštěstí

a nikdo jim nebrání.

Přicházejí jak širokou trhlinou,

valí se dovnitř jako bouře.

Obořují se na mě hrůzy,

jak vichr zmizelo mé štěstí,

jak oblak prchlo mé blaho.

A nyní se ve mně rozplývá má duše,

zmocnil se mě čas bídy.

Bolest proniká mé kosti v noci,

hlodají mě útrapy, nemají klidu.

Celou silou mě chytá Bůh za šat,

drží mě za okraj spodního roucha.

Hodil mě do bláta,

podobám se prachu a popelu.

Volám k tobě o pomoc – neslyšíš,

naléhám – ani pak o mě nedbáš.

Změnil ses mi v tyrana,

pronásleduješ mě svou násilnickou rukou.

Zdviháš mě do výše, dáváš mě unášet větrem

a děsíš mě bouří.

Vždyť vím, že mě na smrt chceš vydat,

na místo, kde se shromažďuje všechno živé.“

RESPONSORIUM

Job 30,17.16; 7,16

Bolest proniká mé kosti v noci, hlodají mě útrapy. * Zmocnil se mě čas bídy.

Nech mě, Bože, vždyť mé dny jsou jen závan větru. * Zmocnil.

DRUHÉ ČTENÍ

Z listu svatého Bonifáce

(Ep. 78: MGH, Epistolæ, 3,352.354)

Starostlivý pastýř bdící nad Kristovým stádem

Církev se plaví po moři tohoto světa jako veliká loď a dorážejí na ni v tomto životě různé vlny zkoušek; nesmíme ji však opouštět, nýbrž řídit.

Dávají nám v tom příklad dřívější otcové Klement, Kornélius a mnoho jiných v městě Římě, Cyprián v Kartágu, Atanáš v Alexandrii: Za vlády pohanských císařů drželi kormidlo Kristovy lodi, jeho nejdražší snoubenky, totiž církve, učili ji, bránili, pro ni pracovali a trpěli až k prolití krve.

Když myslím na ně a jim podobné, jímá mě hrůza, strach a hrůza se na mě řítí a děs mě halí pro mé hříchy; a kormidlo církve, které jsem jednou převzal, byl bych nejraději úplně pustil z rukou, kdybych byl na to mohl najít nějaký příklad u Otců nebo souhlas ve svatých Písmech.

Protože je to tak a pravda sice může být potlačena, ale ne přemožena ani oklamána, ať se naše zemdlená mysl uchýlí k tomu, který říká ústy Šalomouna: Důvěřuj v Hospodina celým svým srdcem a nespoléhej na vlastní chytrost. Mysli na něho při všech svých cestách a on urovná všechny tvé stezky. A jinde praví: Mohutnou tvrzí je jméno Hospodinovo, k němu se spravedlivý utíká a zachrání se.

Stůjme pevně ve spravedlnosti a připravme své srdce na zkoušky, abychom vydrželi, co Bůh uloží, a mohli mu říci: Pane, tys nám býval útočištěm od pokolení do pokolení.

Důvěřujme v toho, který na nás naložil břemeno. Co nemůžeme unést vlastními silami, nesme skrze něho, neboť on je všemohoucí a říká: Mé jho netlačí a mé břemeno netíží.

Stůjme pevně v boji v den Páně, neboť na nás přišly dni úzkosti a soužení. Chce-li Bůh, buďme ochotni zemřít pro svaté zákony našich otců, abychom s nimi dosáhli věčného dědictví.

Nebuďme němými psy, nebuďme tichými pozorovateli, nebuďme nájemníky, kteří prchají před vlkem, ale buďme starostlivými pastýři, kteří bdí nad stádem Kristovým a oznamují všechny Boží úradky velkým i malým, bohatým i chudým, každému stavu a každému věku, pokud Bůh dá k tomu možnost, vhod i nevhod, jak to sepsal svatý Řehoř v Knize o správě pastýřské.

RESPONSORIUM

1 Sol 2, 8; Gal 4, 19

Nejraději bych vám nejen odevzdal Boží radostnou zvěst, ale dal za vás i vlastní život. * Tak velice jsem si vás oblíbil.

Moje děti, znovu vás bolestně rodím, dokud nenabudete podoby Kristovy. * Tak velice.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, tys posiloval svatého biskupa Bonifáce, aby hlásal pravdy evangelia a svou víru neváhal zpečetit svou krví; na jeho přímluvu pomáhej i nám uchovat si víru, kterou jsme přijali, a podle ní také žít. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2023 J. Vidéky