## 2. srpen 2023

## Bl. Jany, matky sv. otce Dominika
nezávazná památka
pro dominikány (OP)

Díky blahoslavenému Jordánu Saskému víme, že matka svatého Dominika se jmenovala Jana. Narodila se kolem roku 1140. Podrobnější informace o jejím původu a životě nejsou spolehlivě doloženy. Podle tradice pocházela ze starobylého šlechtického rodu z Azy u Arandy v provincii Burgos, jenž byl spřízněn s kastilskými králi. Provdala se za Felixe, pána v Calerueze, považovaného za potomka rodiny Guzmanů. Z jejich manželství se podle tradičního podání narodili tři synové: Antonín, Mannes a Dominik. Životopisci představují Janu jako příkladnou matku a uvádějí, že byla ženou „velké víry, šlechetnou, moudrou, plnou soucítění s chudými a trpícími“. Zemřela v Calerueze v prvních letech 13. století. Lidé ji milovali a projevovali jí úctu nejen za života, ale i po její smrti. Její tělo je uloženo v dominikánském kostele sv. Pavla v Peňafielu u Valladolidu [Vajadolidu]. Její kult schválil 1. října 1828 Lev XII.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

V noci a časně ráno:

Nejlepší Tvůrce stvoření,

náš Vládce, na nás pohlédni:

Nás, ponořené v těžké sny

z nezdravých dřímot vytrhni.

Ty, svatý Kriste, prosícím

shoď z beder těžké břímě vin.

Vždyť vstáváme s tvým vyznáním,

tmu rozrážíme zpěvem svým.

Zvedáme ruce se srdci

k tobě, jak konat za noci

nám už tvůj prorok přikázal

a Pavlův příklad ukázal.

Ty znáš zlé, jež jsme činili,

své nitro jsme ti odkryli,

své prosby v slzách vylili:

odpusť nám, čím jsme zhřešili.

Laskavý Vládce, Ježíši,

buď s Otcem ti čest nejvyšší,

i Duchu, který těší nás,

po všechny věky, v každý čas. Amen.

Během dne:

Ať Pane všeho vědění

ti patří naše nadšení.

Ty znáš všech srdcí tajemství

a sílíš nás svou milostí.

Pastýři ovce chránící,

ztracené nalézající,

na pastviny své svěží vždy

nás k dobrým ovcím shromáždi.

Kéž soudcův hněv nás nesvrhne

v ponuré stádo pekelné,

kéž jsme tvým soudem určeni

tvých pastvin stát se ovcemi.

Buď tobě, Spasiteli náš,

čest, vítězství, moc, slávy jas,

nad celým světem vládu máš

po všechny věky, v každý čas. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 S láskou tě vyznávám, Pane, má sílo. †

Žalm 17 (18), 2-30
Poděkování za záchranu a vítězství
V tu chvíli nastalo velké zemětřesení. (Zj 11, 13)
I

S láskou tě vyznávám, Pane, má sílo! *

† Pane, má skálo, má tvrzi, má spáso,

ty jsi můj Bůh, můj hrad, kde se skryji, *

ty jsi můj štít a záchrana moje!

Úpěnlivě volal jsem k Pánu, *

osvobodil mě od nepřátel!

Smrtící vlny mě zalily, *

příboje zkázy mě plnily děsem.

Osidla temnot mě ovila, *

smyčky smrti se nade mnou zdrhly.

K Pánu jsem volal v úzkostech, *

k Bohu jsem křičel o záchranu.

Ze svého chrámu slyšel můj hlas, *

k jeho uším došel můj nářek. △

Ant. S láskou tě vyznávám, Pane, má sílo.

Ant. 2 Zachránil mě Pán, protože ve mně našel zalíbení.

II

A tu se zachvěla, pohnula zem, †

v základech hor se zakolísala, *

jak ve svém hněvu ji otřásal Pán.

Z jeho nozder valil se dým, †

z jeho úst šlehal sžíravý plamen, *

řeřavé uhlíky sršely z něj.

Nachýlil nebe a sestoupil níž, *

s černými mračny pod nohama.

Na cherubovi přilétal, *

na perutích vichru se snášel.

Celý se halil v temnotách, *

do clony z tmavých vod a mraků.

Ze záře, která před ním šla, *

padaly kroupy a řeřavé uhlí.

Nebesa s rachotem rozehřměl Pán, *

hlasem svým Nejvyšší zaburácel.

Vysílal šípy do všech stran, *

blesky metal a kolkolem sršel.

I bylo vidět až na mořské dno, *

obnažily se základy země.

když jsi, Pane, zahrozil, *

zadul vichřicí svého hněvu.

Pro mne však z výšin svou pravicí sáh’, *

vyzdvihl mě z té záplavy vodní,

vyrval mě z rukou mých nepřátel, *

z přesily mocných nenávistníků.

Vrhli se na mne v můj neblahý den, *

Pán mi však přispěchal na ochranu.

Na volný prostor vyvedl mne, *

zachránil, v kom našel zalíbení. △

Ant. Zachránil mě Pán, protože ve mně našel zalíbení.

Ant. 3 Ty, Pane, zažehni mé světlo, ty ozař mé temnoty.

III

Tak pro mou nevinnost učinil Pán, *

splatil mi za to, že ruce mám čisté;

za to, že po cestách Páně jsem šel, *

od svého Boha neodpadl.

Vskutku jsem všech jeho příkazů dbal, *

zákony jeho jsem neodmítal.

Zůstal jsem před ním bez viny, *

chránil se bedlivě před proviněním.

odplatil Pán mou nevinnost, *

neboť viděl, že ruce mám čisté.

K věrnému, Pane, jsi věrný i ty, *

a s dobrým jednáš dobrotivě.

Čistému odplácíš čistotou, *

k chytrákům však jsi opatrný.

Tak chráníš od zhouby pokorný lid, *

pohledy zpupné však pokořuješ.

Ano, má svítilna, Pane, jsi ty. *

Bůh můj mé temnoty ozařuje.

S tebou ztékám valy a zdi, *

se svým Bohem přeskočím hradby. △

Ant. Ty, Pane, zažehni mé světlo, ty ozař mé temnoty.

Všichni se divili milým slovům.

Která vycházela z jeho úst.

PRVNÍ ČTENÍ

Z druhého listu svatého apoštola Pavla Korinťanům

10,1 – 11,6

Apoštolova obhajoba

Bratři! Já sám, Pavel, vás napomínám při Kristově tichosti a mírnosti! Když jsem u vás, jsem prý chudák, ale zdálky mám proti vám plno odvahy. Dejte si však, prosím, pozor, abych pak u vás nemusel ukázat tu odvahu, s jakou se myslím mohu postavit proti jistým lidem, kteří se o nás domnívají, že se dáváme vést lidskými zájmy. Žijeme ovšem v lidském těle, ale boj vedeme ne pro zájmy lidské. Naše zbraně, kterými bojujeme, nejsou přece jen lidské, ale podivuhodně mocné na zbourání bašt: boříme rozumování a každou domýšlivost, která se zdvihá proti nauce od Boha zjevené, přivádíme každého člověka správně uvažujícího k tomu, aby poslouchal Krista, a jsme připraveni potrestat každou neposlušnost, dokud vaše poslušnost nebude dokonalá.

Dívejte se na věci, jak skutečně jsou. Jestliže je někdo o sobě přesvědčen, že je Kristův, ať si jen zase uvědomí, že my nejsme o nic méně Kristovi, než je on! I kdybych trochu více mluvil o své plné moci, kterou Pán dal k vašemu duchovnímu prospěchu, ne k vaší zkáze, nebude mi to k hanbě. Neříkám to proto, aby se zdálo, jako bych vám naháněl strach jenom listy. Prohlašují totiž: „Listy jsou důrazné a silné, ale když je tady, je to ubožák a jeho řeč nestojí za nic.“ Kdo tohle říká, ať si pamatuje: Jak mluvíme v listech, když jsme od vás daleko, tak budeme i jednat, až k vám přijdeme!

My se přece ani neodvažujeme, abychom se postavili k jistým lidem, kteří sami sebe doporučují, nebo abychom se s nimi srovnávali! Jsou tak bláhoví, že se sami hodnotí podle sebe a srovnávají se sami se sebou. My se však nechlubíme bez míry, ale podle míry působení, které nám Bůh jako míru ustanovil: dojít až k vám. Nenatahujeme se příliš daleko. Tak by tomu bylo, kdybychom až k vám nedošli, ale my jsme dospěli s Kristovým evangeliem skutečně až k vám. Nechlubíme se neoprávněně plody cizích námah! A máme naději, že když vaše víra vzroste, ještě víc se u vás rozšíří v mezích nám stanovených. Tak budeme moci kázat radostnou zvěst i v krajinách ležících za vámi a nebudeme se muset vychloubat tím, co je už hotovo v cizím působišti.

Kdo se chlubí, ať se chlubí v Pánu. Vždyť osvědčený muž není ten, kdo sám sebe doporučuje, ale ten, koho doporučuje Pán.

Kéž byste ode mě snesli trochu nerozumu! Ano, sneste to ode mě! Mám vás totiž tak žárlivě rád jako Bůh. Já jsem přece připravil vaše zasnoubení jedinému muži a musím vás představit Kristu jako čistou pannu. Bojím se však, aby se vaše smýšlení nepokazilo, takže byste se uchýlili od upřímné a svaté oddanosti vůči Kristu. Vždyť tak i had svedl Evu svou lstivostí. Přijde k vám někdo a hlásá jiného Ježíše, než jsme hlásali my, přijímáte jiného Ducha, než jste přijali od nás, jiné evangelium, než jste kdysi od nás dostali – a vy to pěkně snesete! Já myslím, že nejsem v ničem pozadu za těmi nadapoštoly! I když v řečnění zběhlý nejsem, o poznání to neplatí. To jsme u vás jasně ukázali při každé příležitosti.

RESPONSORIUM

2 Kor 10, 3-4; Ef 6, 16.17

Žijeme ovšem v lidském těle, ale boj vedeme ne pro zájmy lidské. * Naše zbraně, kterými bojujeme, nejsou přece jen lidské.

Nechlubíme se neoprávněně plody cizích námah. * Naše.

DRUHÉ ČTENÍ

Ze spisu „Kronika svatých“ od Rodriga Cerratského

(V. Diego Carro, Domingo de Guzman, Historia Documentada, Madrid, 1973, 775-778)

Byla velmi milosrdná

Svatý Dominik, vůdce a věhlasný otec kazatelů, který zazářil koncem století jako nová hvězda, pocházel z království kastilského ve Španělsku, z vesnice zvané Caleruega v diecézi Osma. Slušelo se zajisté, aby v posledních dobách v nejzazších končinách světa, když zapadlo světlo století, přivedl Bůh od západu světlo, které mělo svými paprsky osvítit celý svět zahalený stíny.

Proto chtěl Bůh, který předem zná budoucnost, upozornit církev na to, jaký a jak velký bude tento přesvatý muž, a chtěl to dokázat některými znameními. Jeho matka, dřív než ho počala, viděla totiž ve snu, že nosí v lůně psíka, který má v tlamě hořící pochodeň. Když vyšel z lůna, zdálo se, že zapaluje celý svět. Byl to předobraz toho, že se z ní narodí výborný kazatel, který svou ohnivou výmluvností mocně rozplamení ve světě chladnoucí lásku. Pozdější události to potvrdily. Její syn neobyčejně vystupoval proti neřestem, bojoval proti bludům, velmi horlivě povzbuzoval věřící.

Jeho otec byl úctyhodný muž a měl velký majetek. Jeho matka byla opravdu počestná, cudná, rozvážná, velmi soucitná k ubohým a ztrápeným a mezi všemi ženami oné země vynikala dobrou pověstí.

Jeho matka byla totiž velmi milosrdná. Když jednou v době nedostatku viděla trápení nešťastných lidí, darovala mnoho ze svého majetku a rozdělila mezi chudé i plný sud vína, velmi známého na onom místě. Když se její muž vracel a blížil se ke Calerueze, vyšli mu naproti jeho sousedé a někteří mu pověděli o víně rozdaném chudým.

Muž tedy přišel domů a v přítomnosti sousedů řekl své manželce, aby jim posloužila vínem z řečeného sudu. Ona se však bála nemalé hanby. Vešla ihned do sklepa, kde byl řečený sud, a na kolenou prosila Pána: „Pane Ježíši Kriste, nejsem hodna, abys mě vyslyšel pro mé zásluhy. Ale prosím tě, vyslyš mě pro svého služebníka, mého syna, kterého jsem ti zasvětila.“ Neboť matka znala synovu svatost. Vstala plna důvěry, hned přistoupila k sudu a shledala, že je plný výborného vína. Děkovala Dárci všech milostí a dala štědře nalévat z onoho vína svému muži i ostatním. A všichni se tomu divili.

RESPONSORIUM

Iz 58, 7-8

Lámej svůj chléb hladovému a popřej pohostinství bloudícím ubožákům. * Jako jitřenka pak vysvitne tvé světlo a tvá spravedlnost půjde před tebou.

Když vidíš nahého, obleč ho a neodmítej pomoc svému bližnímu. * Jako jitřenka.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, probuď ve svém lidu ducha evangelia, kterým byla blahoslavená Jana tak naplněna, že mohla své syny Dominika a Mannesa připravit pro apoštolský život. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2023 J. Vidéky