## 15. září 2023

## Panny Marie Bolestné
Památka

V den po svátku Povýšení svatého kříže vzpomíná církev na bolesti Panny Marie, které trpěla ve spojení se svým Synem. V 15. století se začíná šířit úcta k jejím sedmi bolestem: 1. při předpovědi Simeonově(Lk 2,34-35),2. při útěku do Egypta (Mt 2, 13-15), 3. při hledání ztraceného Ježíše v jeruzalémském chrámě (Lk 2, 41-52), 4. při cestě na Golgotu, 5. při ukřižování Ježíše, 6. při snímání Ježíše z kříže, 7. při ukládání Ježíše do hrobu. Od roku 1423 se začala slavit památka Panny Marie Bolestné v pátek před Květnou nedělí a v roce 1727 bylo její slavení rozšířeno pro celou církev. Od roku 1667 ji slavil řád servitů jako hlavní svátek třetí zářijovou neděli; Pius VII. zavedl (1814) i tento druhý svátek pro celou církev jako poděkování za svůj šťastný návrat ze zajetí a v roce 1913 byl pro něj stanoven den 15. září. Při úpravě kalendáře po II. vatikánském koncilu byly oba tyto svátky spojeny v jeden a slaví se dnešního dne.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

Vedle kříže Matka stála,

slzy žalem prolévala,

když pněl na něm její Syn.

Její duši rozechvělou,

sklíčenou a rozbolněnou

roztínal meč ostřím svým.

Nevýslovně zarmoucena

byla Panna vyvolená,

Matka Pána našeho.

Jak se celá žalem chvěla

dobrá Matka, když viděla

trpět Syna drahého.

Kdo by za slzy se styděl,

kdyby Matku Pána viděl

v jejím bolu nesmírném?

Kdo by necítil s ní v hoři,

kdyby viděl Matku Boží

tolik trpět se Synem?

To pro hříchy lidu svého

vidí Syna zmučeného,

jak byl krutě zbičován.

Vidí, jak Syn sladký všemi

byl při smrti opuštěný,

jak vydechl duši Pán.

Dej mi, Kriste, po smrti mé,

ať mne tvoje Matka přijme

do tvé slávy vítězné. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Jsem už vysílen křikem, jak čekám na svého Boha.

Žalm 68 (69), 2-22.30-37
Horlivost pro tvůj dům mě stravuje
Dali mu pít víno smíchané se žlučí. (Mt 27, 34)
I

Pojď mě zachránit, Bože, *

voda až k hrdlu mi sahá,

bořím se v hlubokém bahně, *

jako by bezedné bylo,

padl jsem do hlubin vodních, *

proud mě strhuje s sebou.

Jsem už vysílen křikem, *

hrdlo mám ochraptělé,

oči mi hleděním slábnou, *

jak čekám na svého Boha.

Víc, než mám na hlavě vlasů, *

je těch, kdo mají mě v zášti,

silnější nežli mé kosti †

jsou, kdo mě stíhají křivě. *

Vrátit mám to, co jsem nevzal!

Ty, Bože, znáš mé pošetilosti, *

prohřešky moje nejsou ti tajny.

Pro mne kéž nedojdou zahanbení, *

kdo, Pane zástupů, doufají v tebe,

ať kvůli mně se nedočká hanby, *

kdo hledá Boha Izraele!

Vždyť já jsem pro tebe potupu snášel, *

pohana ulpěla na mé tváři.

Odcizil jsem se svým vlastním bratřím, *

synům mé matky jsem jako cizí.

Stráven jsem tím, jak pro tvůj dům horlím, *

hanoben těmi, kdo hanobí tebe.

Sebe jsem týral mnohými posty, *

ale i to mi jen k potupě bylo.

V pytli jsem chodil za pokání, *

za to jsem jim byl leda pro smích.

Tlachají o mně, kdo u brány sedí, *

opilci zpívají posměšky o mně. △

Ant. Jsem už vysílen křikem, jak čekám na svého Boha.

Ant. 2 Žluč mi kapali do mého jídla, v žízni mě octem napájeli.

II

Já však se modlím k tobě, Pane! *

Milostiv buď mi a vyslyš mě, Bože,

jak jenom ty se smilovat umíš, *

jak jenom ty jsi v pomoci věrný!

Vyprosť mě z bahna, ať neutonu, *

zachraň mě z bídy a z hluboké tůně,

aby mě proud už nestrhoval, †

aby mě hloubka nepohltila, *

ať propast nade mnou nezavře jícen!

Vyslyš mě, Pane, v své slitovné lásce, *

shlédni ke mně v svém milosrdenství!

Neukrývej se před služebníkem, *

vyslyš mě, pospěš, nenech mě v bídě!

Pojď ke mně blíž a vysvoboď mě, *

zachraň mě navzdor mým nepřátelům!

Ty přece znáš mé ponížení, *

před tebou stojí mí protivníci.

Zahanbení mi zlomilo srdce, *

potupa má je nezhojitelná;

doufal jsem v soucit, ale marně, *

v ty, kdo mě utěší, nenašel jsem je.

Žluč mi kapali do mého jídla, *

v žízni mě octem napájeli. △

Ant. Žluč mi kapali do mého jídla, v žízni mě octem napájeli.

Ant. 3 Hledejte Pána, a budete žít.

III

Já však jsem ubožák v bídě, *

chraň mě svou pomocí, Bože!

Chci jménu Božímu zpívat, *

vděčně je chválit a slavit.

To bude milejší Pánu, *

nad žertvu rohatých býků.

Těšte se, pokorní, z toho: *

Kdo hledá Boha, ten sílí!

Neboť Pán ubohé slyší, *

nezhrdne zajatci svými.

Chval ho nebe i země, *

moře a vše, co v něm žije!

Neboť Bůh zachová Sión, †

zbuduje judská města; *

budou v nich žít a sídlit

potomci těch, kdo mu slouží; †

kdo jeho jméno ctí s láskou, *

najdou v nich navždy svůj domov. △

Ant. Hledejte Pána, a budete žít.

Pán nás naučí svým cestám.

A budeme chodit po jeho stezkách.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy Žalozpěvů

3,1-33

Nářek a naděje

Člověče, pohlédni na můj smutek, na mé soužení

způsobené metlou jeho hněvu.

Zahnal mě a zavedl

do tmy, v níž není světlo.

Každý den stále jen

obrací svou ruku proti mně.

Způsobil, že zvadla moje kůže i maso,

rozdrtil mi kosti.

Zhotovil pro mě jařmo,

mou hlavu ovinul námahou.

Dává mi přebývat v temnotách

jako dávno mrtvým.

Ze všech stran proti mně postavil zeď,

že nelze uniknout,

ukoval má pouta.

Ano, i když volám a prosím,

nevšímá si mé modlitby.

Mé cesty zazdil kvádry,

zmátl mé stezky.

Číhá na mě jako medvěd,

jako lev na skrytých místech.

Sehnal mě z cesty a rozsápal mě;

přivedl mě v opuštění.

Natáhl svůj luk a zamířil ho na mě

jako na terč pro své šípy.

Vystřílel do mých ledví

střely svého toulce.

Jsem na posměch všem národům,

stále se mi vysmívají.

Hořkostmi mě nasytil,

napojil mě pelyňkem.

Nechal mě lámat si zuby na křemeni,

zašlapal mě do prachu.

Vzdálena je od štěstí má duše,

zapomněl jsem, co je blaho.

Tu jsem si řekl: „Veta je po mé síle,

po mé naději v Hospodina!“

Rozpomeň se na mou bídu a nejistotu,

na ten pelyněk hořký.

Ustavičně to mám na paměti,

má duše ve mně chřadne.

Toto však mám na mysli,

a proto budu doufat:

Boží milost není jistě vyčerpána,

jistě není u konce jeho slitování.

Každého jitra je nové,

veliká je tvá věrnost.

Volám: „Mým údělem je Hospodin,

v něho budu doufat.“

Dobrotivý je Hospodin k těm, kdo v něho doufají,

k duši, která ho hledá.

Dobře je mlčky čekat

na Boží pomoc.

Dobré je muži, když nese

jařmo od svého mládí.

Ať jen naříká a sténá,

když ho na něho Bůh vložil.

Ať skloní svá ústa do prachu,

snad zbývá naděje.

Ať nastaví líce tomu, kdo ho bije,

ať se nechá nasytit potupou.

Neboť nezavrhuje Pán

své vlastní potomstvo.

Jestliže potrestá, opět se smiluje

podle množství svého slitování.

Vždyť nesužuje pro svou rozkoš,

netrestá smrtelníky s rozkoší.

RESPONSORIUM

Pláč 3,54.55.56.57.58

Řekl jsem: Veta je po mně! Vzýval jsem tvé jméno, Hospodine. * Slyšel jsi můj hlas a řekl jsi: Neboj se!

Ty ses ujal mého práva, Hospodine, zachránil jsi mi život. * Slyšel.

DRUHÉ ČTENÍ

Z kázání svatého Bernarda, opata

(Sermo in dom. infra oct. Assumptionis, 14-15: Opera omnia, Edit. Cisterc. 5 [1968], 273-274)

U Ježíšova kříže stála jeho matka

O mučednictví Panny Marie se dovídáme z proroctví Simeonova i ze samotné zprávy o umučení Páně. Stařec Simeon říká o chlapci Ježíšovi: On je ustanoven jako znamení, kterému se bude odporovat. A Marii řekl: I tvou vlastní duší pronikne meč.

Opravdu, blahoslavená Matko, tvou duší pronikl meč. Jinak, kdyby jí nepronikl, neprobodl by tělo tvého Syna. Neboť když tvůj Ježíš – on patří sice všem, ale zvláště tobě – vydechl naposled, ukrutné kopí se už ani nedotklo jeho duše; nešetřilo sice ani mrtvého, ale už mu nemohlo ublížit, jenom mu otevřelo bok; tvou duší však proniklo. Vždyť jeho duše už tam nebyla, ale tvoje nemohla být z těla vytržena. A tvou duší pronikla tak silná bolest, že tě můžeme právem uctívat jako víc než mučednici, neboť to, jak jsi v soucitu trpěla s ním, převyšovalo všechen pocit tělesného utrpení.

Což pro tebe nebyla ostřejší než meč ta slova: Ženo, to je tvůj syn? Vždyť ta slova pronikla opravdu duší a zasahovala až do rozdělení duše a ducha. Jaká to výměna! Je ti odevzdán Jan místo Ježíše, služebník místo Pána, učedník místo Mistra, syn Zebedeův místo Syna Božího, pouhý člověk místo pravého Boha. Jak by tato slova nepronikla tvou duší, tak citlivou, když při pouhé vzpomínce na ně puká i naše srdce, ačkoli je kamenné a tvrdé jako železo?

Nedivte se, bratři, že lze nazvat Marii mučednicí v duši. Může se divit jen ten, kdo si nevzpomíná, že slyšel, jak Pavel uvádí mezi největšími zločiny pohanů jejich bezcitnost. K něčemu takovému mělo srdce Mariino daleko; kéž mají k tomu daleko i její nepatrní služebníci.

Ale snad někdo řekne: „Což nevěděla předem, že Kristus zemře?“ Ano, nepochybně věděla. „Což nedoufala, že zase ihned vstane?“ Ano, jistě pevně doufala. „A přesto měla takovou bolest, když byl ukřižován?“ Ano, měla tak velikou bolest. Ale co je to s tebou, bratře, a odkud máš tu svou moudrost: proč se divíš víc tomu, že Maria trpěla spolu se svým Synem, než že on trpěl? Jestliže on mohl zemřít i tělesně, nemohla ona spolu s ním umírat v srdci? To první způsobila láska, nad kterou nikdo neměl větší; i to druhé způsobila láska, která po lásce Kristově neměla sobě podobnou.

RESPONSORIUM

Lk 23, 33; Jan 19,25; srov. Lk 2,35

Když došli na místo, které se nazývá Lebka, ukřižovali ho tam. * U Ježíšova kříže stála jeho matka.

Tehdy její svatou duší pronikl meč bolesti. * U Ježíšova.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, tys posiloval Pannu Marii, když stála pod křížem svého Syna a prožívala jeho bolesti; pomáhej i své církvi, aby účastí na Kristově utrpení dosáhla také slávy vzkříšení. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2023 J. Vidéky