## 10. leden 2024

## Bl. Gundisalva z Amaranta, kněze
pro dominikány (OP)

Narodil se na konci 12. století v Tagilde [Tažildi] v Portugalsku. Stal se knězem a farářem v San Pelagio [Pelažjo]. S dovolením svého biskupa vykonal pouť do Říma a do Svaté země. Jeho zástupce ve farnosti mu však po návratu odmítl předat farnost zpět. Gundisalv se proto usadil jako poustevník v blízkosti Amarante. Ve svých čtyřiceti letech vstoupil do řádu a představení jej pak poslali zpět do jeho poustevny, aby tam založil klášter. S ohromnou horlivostí se věnoval hlásání Božího slova a vedení duší. Vynikal také velkou dobročinností. Zemřel 10. ledna 1259 a byl pohřben v klášterním kostele v Amarante. Jeho kult schválil 10. července 1671 Klement X.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci i Synu i Duchu Svatému,
jako byla na počátku, i nyní i vždycky a na věky věků. Amen. Aleluja.

Tento úvod se vynechává, předcházelo-li pozvání k modlitbě.

HYMNUS

Ježíši, Spasiteli náš,

koruno slávy v nebesích,

dnes nakloň vlídnější svou tvář

k modlitbě tebe prosících.

Dnes vyznavač tvůj vznešený

se zaskvěl novou jasností,

dnes vzpomínáme naň i my,

tvůj lid, výroční slavností.

Přes vše, co svět mu sliboval,

on přešel čistou šlépějí,

s tebou se cestou spásy dal

a sledoval vždy věrně ji.

K prchavým světským radostem

nepřipjal právem srdce své,

tak došel v sídle nebeském

odměny nepomíjivé.

A proto pomoz také nám

jít žitím v jeho šlépějích

a odpusť k jeho přímluvám

svých služebníků všechen hřích.

Laskavý Vládce, Ježíši,

buď s Otcem ti čest nejvyšší,

i Duchu, který těší nás,

po všechny věky, v každý čas. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 S láskou tě vyznávám, Pane, má sílo. †

Žalm 17 (18), 2-30
Poděkování za záchranu a vítězství
V tu chvíli nastalo velké zemětřesení. (Zj 11, 13)
I

S láskou tě vyznávám, Pane, má sílo! *

† Pane, má skálo, má tvrzi, má spáso,

ty jsi můj Bůh, můj hrad, kde se skryji, *

ty jsi můj štít a záchrana moje!

Úpěnlivě volal jsem k Pánu, *

osvobodil mě od nepřátel!

Smrtící vlny mě zalily, *

příboje zkázy mě plnily děsem.

Osidla temnot mě ovila, *

smyčky smrti se nade mnou zdrhly.

K Pánu jsem volal v úzkostech, *

k Bohu jsem křičel o záchranu.

Ze svého chrámu slyšel můj hlas, *

k jeho uším došel můj nářek.

Sláva Otci i Synu *

i Duchu Svatému,

jako byla na počátku, i nyní i vždycky *

a na věky věků. Amen.

Ant. S láskou tě vyznávám, Pane, má sílo.

Ant. 2 Zachránil mě Pán, protože ve mně našel zalíbení.

II

A tu se zachvěla, pohnula zem, †

v základech hor se zakolísala, *

jak ve svém hněvu ji otřásal Pán.

Z jeho nozder valil se dým, †

z jeho úst šlehal sžíravý plamen, *

řeřavé uhlíky sršely z něj.

Nachýlil nebe a sestoupil níž, *

s černými mračny pod nohama.

Na cherubovi přilétal, *

na perutích vichru se snášel.

Celý se halil v temnotách, *

do clony z tmavých vod a mraků.

Ze záře, která před ním šla, *

padaly kroupy a řeřavé uhlí.

Nebesa s rachotem rozehřměl Pán, *

hlasem svým Nejvyšší zaburácel.

Vysílal šípy do všech stran, *

blesky metal a kolkolem sršel.

I bylo vidět až na mořské dno, *

obnažily se základy země.

když jsi, Pane, zahrozil, *

zadul vichřicí svého hněvu.

Pro mne však z výšin svou pravicí sáh’, *

vyzdvihl mě z té záplavy vodní,

vyrval mě z rukou mých nepřátel, *

z přesily mocných nenávistníků.

Vrhli se na mne v můj neblahý den, *

Pán mi však přispěchal na ochranu.

Na volný prostor vyvedl mne, *

zachránil, v kom našel zalíbení.

Sláva Otci i Synu *

i Duchu Svatému,

jako byla na počátku, i nyní i vždycky *

a na věky věků. Amen.

Ant. Zachránil mě Pán, protože ve mně našel zalíbení.

Ant. 3 Ty, Pane, zažehni mé světlo, ty ozař mé temnoty.

III

Tak pro mou nevinnost učinil Pán, *

splatil mi za to, že ruce mám čisté;

za to, že po cestách Páně jsem šel, *

od svého Boha neodpadl.

Vskutku jsem všech jeho příkazů dbal, *

zákony jeho jsem neodmítal.

Zůstal jsem před ním bez viny, *

chránil se bedlivě před proviněním.

odplatil Pán mou nevinnost, *

neboť viděl, že ruce mám čisté.

K věrnému, Pane, jsi věrný i ty, *

a s dobrým jednáš dobrotivě.

Čistému odplácíš čistotou, *

k chytrákům však jsi opatrný.

Tak chráníš od zhouby pokorný lid, *

pohledy zpupné však pokořuješ.

Ano, má svítilna, Pane, jsi ty. *

Bůh můj mé temnoty ozařuje.

S tebou ztékám valy a zdi, *

se svým Bohem přeskočím hradby.

Sláva Otci i Synu *

i Duchu Svatému,

jako byla na počátku, i nyní i vždycky *

a na věky věků. Amen.

Ant. Ty, Pane, zažehni mé světlo, ty ozař mé temnoty.

Všichni se divili milým slovům.

Která vycházela z jeho úst.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy Sirachovcovy

24,1b-33 (řec. 1-23)

Moudrost ve stvoření a v dějinách Izraele

Moudrost se sama chválí

a slaví uprostřed svého lidu.

Otvírá svá ústa ve shromáždění Nejvyššího

a velebí se před jeho zástupy:

„Vyšla jsem z úst Nejvyššího,

jako mlha jsem přikryla zemi.

Na výsostech jsem se ubytovala,

na sloupu z oblaků mám svůj trůn.

Okruh nebe jsem sama obcházela

i nejhlubší propasti jsem procházela.

Vládla jsem na vlnách moře i na celé zemi,

u všech národů a kmenů.

U nich všech jsem hledala odpočinek,

u koho bych se mohla usadit.

Tu mi dal tvůrce veškerenstva rozkaz,

můj stvořitel mi poručil vztyčit stan.

Řekl mi: ‚Usaď se v Jakubovi,

v Izraeli měj své dědictví!‘

Před věky na počátku mě stvořil,

až navěky být nepřestanu.

Před ním ve svatostánku jsem konala svou službu

a pak na Siónu jsem obdržela sídlo.

Usadil mě v městě, které miloval jako mě,

v Jeruzalémě vykonávám svou moc.

V lidu plném slávy jsem zapustila kořeny,

v Pánově údělu, v jeho dědictví.

Vyrostla jsem jako cedr na Libanonu,

jako cypřiš na hermonských horách.

Vyrostla jsem jako palma v Engadi,

jak růžové keře v Jerichu,

jak spanilá oliva na rovině,

vyrostla jsem jako platan.

Voněla jsem jako skořice a vonný balzám,

jako nejjemnější myrha jsem šířila vůni,

jako galbanum, onyx a stakte,

jako dým kadidla ve svatostánku.

Jak terebint jsem roztáhla své větve,

jsou to větve půvabu a slávy.

Do vnady jsem vypučela jak réva,

z mých květů vyrostly bohaté a skvělé plody.

Přistupte ke mně, kdo po mně toužíte,

a nasyťte se mými plody.

Vždyť vzpomínka na mě je nad med sladší,

mít mě je nad plástev medu.

Kdo mě požívají, ještě lačnějí,

kdo mě pijí, ještě žízní.

Kdo mě poslouchá, nebude zklamán,

nezhřeší, kdo se o mě snaží.“

To všechno je kniha smlouvy nejvyššího Boha,

zákon, který nám vyhlásil Mojžíš

jako dědictví pro Jakubovo společenství.

RESPONSORIUM

Jan 14,6; Sir 24,14 (řec. 9)

Já jsem cesta, pravda a život. * Nikdo nepřichází k Otci než skrze mne.

Před věky na počátku mě stvořil, až navěky být nepřestanu. * Nikdo nepřichází k Otci než skrze mne.

DRUHÉ ČTENÍ

Z homilií svatého Řehoře Velikého, papeže, na evangelia

(Lib. 2, hom. 36,11-13: PL 76,1272-1274)

Ve světě, ale ne ze světa

Měl bych vás napomenout, abyste se zřekli všech věcí, ale netroufám si. Nemůžete-li opravdu zanechat všeho pozemského, držte se věcí tohoto světa jen do té míry, aby si vás skrze ně svět nepodmanil; abyste vy vládli pozemskými věcmi, a ne ony vámi. Váš duch ať je pánem všeho, co máte; když už máte něco pozemského rádi, ať se nestanete otroky svých vlastních věcí.

Ano, užívejme časných věcí, ale dychtěme po věčných: všechno časné ať nám je prostředkem a cestou, to věčné však cílem a dovršením. Jenom jakoby úkosem hleďme na všecko světské dění a svůj duchovní zrak upírejme vpřed, všechnu pozornost věnujme tomu, kam směřujeme.

Zlo musíme vyrvat i s kořeny, a to nejen ze svého jednání, ale i z těch nejskrytějších myšlenek. Žádná tělesná rozkoš, žádná snaha o ukojení zvědavosti ani sebesžíravější ctižádost nás nesmí připravovat o hostinu Beránkovu. Dokonce i k tomu, co zde na světě konáme se vší počestností, bychom měli přistupovat jen tak mimochodem, aby pozemské věci, jež nám lahodí, sloužily tělu a vůbec nepřekážely duši.

Nuže, bratři, neodvažujeme se vám říci, abyste se všeho zřekli. Můžete ovšem, chcete-li. Ale i když si všecko podržíte, přece se všeho zřeknete, jestliže si v časných záležitostech povedete tak, abyste přitom celou duší směřovali k tomu, co je věčné. Světa opravdu užívá, jako by ho neužíval ten, kdo si navenek sice opatří veškeré nezbytnosti, které potřebuje k životu, ale nedovolí, aby všechny tyto věci opanovaly jeho mysl, takže mu zůstávají podrobeny a zvenčí mu slouží, aniž kdy mohou zlomit odhodlání duše směřující vzhůru k výšinám.

Tomu, kdo je takový, nejsou pozemské věci cílem vlastní touhy, ale pouze užitečnou pomůckou. Nic by tedy nemělo zdržovat touhu vašeho ducha a radost z žádné věci světa by vás neměla uvádět ve zmatek.

Milujeme-li dobro, ať náš duch nachází zalíbení v tom, co je dobrem lepším, to znamená v dobru nebeském. A bojíme-li se zla, mějme před duševním zrakem zlo věčné. Když totiž uvidíme, že právě na věčnosti jsou jak věci hodnější naší lásky, tak věci hodnější bázně, nebudeme zde na ničem lpět.

K takovémuto počínání máme pomocníka. Je jím Prostředník mezi Bohem a lidmi, a jestliže v nás hoří plamen pravé lásky k němu, pomůže nám, abychom všeho dosáhli rychleji. Neboť on žije a kraluje s Otcem a Svatým Duchem, Bůh na věky věků. Amen.

RESPONSORIUM

1 Kor 7, 29. 30. 31; 2, 12

Čas je krátký. Proto ti, kdo se radují, ať žijí, jako by se neradovali, a ti, kdo užívají tohoto světa, jako by ho neužívali. * Tento viditelný svět pomíjí.

My jsme nepřijali ducha světa. * Tento viditelný svět pomíjí.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, tys podivuhodně roznítil mysl blahoslaveného Gundisalva láskou k tvému jménu a povolals ho, aby ti sloužil v samotě; na jeho přímluvu nám dopřej, abychom vedeni stejným duchem o tobě stále rozjímali a s horlivým úsilím konali, co je ti milé. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Nakonec se připojí:

Dobrořečme Pánu.

Bohu díky.

Modlí-li se někdo sám, může toto zvolání vynechat.

Při slavení prodloužené vigilie před nedělí nebo slavností se vsunou před chvalozpěv Bože, tebe chválíme kantika a evangelium, jak je uvedeno v Dodatku (zatím ještě není zpracován pro online breviář).

Předchází-li modlitba se čtením bezprostředně před jinou částí liturgie hodin, může se začínat hymnem z této následující části; na konci modlitby se čtením se vynechá závěrečná modlitba i zvolání Dobrořečme Pánu a následující část začíná bez úvodního verše s odpovědí a Sláva Otci.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2023 J. Vidéky