## 4. červen 2024

## Sv. Petra Veronského, kněze a mučedníka
Památka
pro dominikány (OP)

Narodil se v roce 1205 ve Veroně. Pocházel z rodiny katarů – novomanichejců. V době svého studia v Boloni se seznámil se svatým Dominikem a přijal katolickou víru. Dominik jej pak přijal do řádu. Po skončení formace se věnoval kázání zvláště mezi katary. Stal se velmi oblíbeným kazatelem, působil v Boloni, Miláně a jeho okolí, v Toscaně, Anconě, Ferraře a dalších městech. V roce 1240 byl převorem kláštera v Asti a 1251 v Comu. Odtržení od katarů pro něho s největší pravděpodobností znamenalo také odtržení od vlastní rodiny. Tyto okolnosti by mohly vysvětlovat jeho horlivost v boji proti herezi i důvod jeho smrti. Po příkladu svatého Dominika působil mezi katary především formou dialogu. Protože znal jejich učení, dovedl vždy najít správné argumenty. Mnoho sektářů přivedl zpět do církve. V roce 1232 jej papež Řehoř IX. jmenoval generálním inkvizitorem v Lombardii. Kataři ho nakonec odsoudili k smrti. Najali dva vrahy, kteří jej 6. dubna 1252 na cestě z Coma do Milána zabili. Petrovo tělo bylo pohřbeno v klášterním kostele sv. Eustorgia v Miláně. Jeho vrah Carino později litoval svého činu a vstoupil do řádu svatého Dominika. Je známý pod jménem Carino Petr Balsamo. Petra Veronského kanonizoval už 9. března 1253, tedy rok po jeho smrti, Inocenc IV.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

Nastává den přeslavný,

v němž paprsek tak jasný

z temnoty nám zazářil.

Petr s mravy jinými

mezi nevěřícími

na světě se objevil.

Odvrhl svět, čistý byl

a řádu se podřídil,

radostnou zvěst přináší.

Spásy obraz zrcadlí,

mravy věrně dodrží,

ctnosti všechny v sobě má.

Sémě slova rozsévá,

bludy všude vymítá,

mocně slovem bojuje.

Neustoupil on před zlem,

postavil se bludům všem;

spravedlivá tekla krev.

Ranám rukou pohanských,

úderům zle zuřících

svatý mužně podléhá.

Stal se Krista obětí,

pro nebe se posvětil,

vchází jako mučedník.

Věčné radosti teď má,

se slávou též dostává

stonásobnou odměnu.

Kéž Bůh dá odpuštění,

milost za provinění

nám na jeho přímluvy.

A po zdejším trápení

kéž nás slávou odmění

na věčné věků věky. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Pán bude spravedlivě soudit chudé.

Žalm 9 B (10)
Bůh pomáhá utlačovaným
Blahoslavení, vy chudí, neboť vaše je Boží království. (Lk 6, 20)
I

Proč jsi, Pane, tak daleko od nás, *

proč se skrýváš za časů tísně?

Hříšný tu zpupně chudáka mučí, *

že padá do nástrah, které mu schystal.

Hříšník se ještě svou chtivostí chlubí, *

loupí a rouhá se, pohrdá Pánem.

Svévolník v duchu pyšně si říká: *

„Netrestá – není Bůh!“ Takto on smýšlí.

Jemu se povede vždycky, co páchá †

na tvůj soud zdaleka nepomýšlí *

a svým odpůrcům jenom se šklebí.

V duchu si říká: „Já neklesnu nikdy, *

od rodu k rodu mě neštěstí mine.“

Ústa má plná klamu a křivdy, *

na jazyku jen trýzeň a hoře.

Za humny sedá na číhané, †

úkradkem vraždí nevinného, *

očima slídí po chudáku.

V úkrytu číhá jak šelma v houští, †

číhá, jak lapit ubožáka; *

lapí ho, vtáhne do své sítě.

Shýbá se, krčí, po zemi plazí, *

slabí tak padají do jeho moci.

V duchu si říká: „Bůh o tom neví, *

odvrátil tvář, nic nemůže vidět.“ △

Ant. Pán bude spravedlivě soudit chudé.

Ant. 2 Ty, Pane, vidíš mé strasti a muka.

II

Vstaň, Pane! Bože, pozvedni ruku, *

Nezapomínej na ubožáky!

Cožpak smí bezbožník pohrdat Bohem, *

říkat si: „Však ty nepotrestáš“?

Ty sám však vidíš strasti a muka, *

hledíš, jak rukou svou se jich ujmout.

Na tebe vždy se spoléhá slabý, *

ty jsi pomocník osiřelých.

Rámě přeraz hříšnému lotru *

potrestej špatnost, ať nadobro zajde!

Pán je králem na věky věků, *

vymizí pohané z jeho země.

Touhu ubohých vyslyšels, Pane, *

v srdci je sílíš a sluchu jim přeješ,

sirotkům, stíhaným zjednáváš právo. *

Člověk z hlíny už nesmí nás děsit! △

Ant. Ty, Pane, vidíš mé strasti a muka.

Ant. 3 Každé slovo Páně, to je slovo ryzí, čisté stříbro prošlé žárem.

Žalm 11 (12)
Prosba o pomoc proti zpupným
Kvůli nám ubohým poslal Otec svého Syna. (Sv. Augustin)

Pomoz, Pane! Málo, stále míň je zbožných, *

věrnost mezi lidmi už se ztratila.

Jeden druhého tu slovem obelhává, *

mluví klamným rtem a srdcem dvojakým.

Kéž Pán zahubí ta všechna lživá ústa, *

jazyky, co mluví opovážlivě,

ty, co říkají: „Svým jazykem jsme mocní! *

V našich ústech síla, kdo je nad námi?“

Utištění slabí, naříkají chudí, †

proto praví Pán: „A nyní povstanu, *

opovrženému spásu přinesu!“

Každé slovo Páně, to je slovo ryzí, *

čisté stříbro prošlé žárem sedmerým.

Ty jsi, Pane, při nás, ty nás ochraňuješ, *

před tím plemenem nás vždycky zachráníš,

i když bezbožníci pyšně vykračují *

a když mají vrch vždy jen ti nejhorší. △

Ant. Každé slovo Páně, to je slovo ryzí, čisté stříbro prošlé žárem.

Pán utlačeným dopomáhá k právu.

Ponížené vodí k cestám svým.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy Job

31,1-8.13-23.35-37

Job zdůrazňuje svou spravedlnost

Job řekl:

„Smlouvu jsem uzavřel se svýma očima,

že nebudu na pannu chtivě hledět.

Jaký úděl Bůh posílá shůry,

jaký osud přiřkne Všemohoucí z nebes?

Nehrozí snad neštěstí zločinci,

zkáza těm, kdo činí nepravosti?

Nevidí snad on mou cestu,

nepočítá všechny mé kroky?

Jestliže jsem kráčel ve lži,

jestliže spěchala má noha za klamem,

ať mě Bůh zváží na poctivé váze

a uzná mou bezúhonnost.

Jestliže sešly mé kroky z cesty,

mé srdce se dalo strhnout očima,

jestliže na mých dlaních ulpěla špína,

pak ať jiný jí, co jsem nasel,

ať má setba je vytrhána.

Jestliže jsem pohrdl právem svého služebníka,

své služky, když měli se mnou spor,

co bych si počal, až Bůh povstane k soudu,

co bych mu odpověděl, až bude vyšetřovat?

Což i mého služebníka nestvořil v lůně můj Tvůrce,

nehnětl ho stejný Bůh v životě matky?

K potřebám slabých jsem nebyl necitelný,

očím vdovy jsem nedal zahynout touhou,

své sousto jsem nejídal sám,

sirotek se mnou se o ně dělil.

Vždyť Bůh jak otec mě vychovával od mého mládí,

od mateřského lůna se o mě staral.

Když jsem viděl ubožáka bez oděvu,

když se chudák neměl čím přikrýt,

což jeho bedra mně nežehnala,

nehřál se vlnou mých ovcí?

Jestliže jsem hrozil svou rukou nevinnému,

protože jsem viděl oporu v bráně,

pak ať mi rámě vypadne z plece,

ať se můj loket zlomí ve svém kloubu,

neboť děsná by byla má záhuba od Boha,

před jeho velebností bych nemohl obstát.

Kéž by mě někdo slyšel!

To je mé poslední slovo! Kéž se mi Všemohoucí ozve!

Můj protivník ať podá žalobu!

Jistě ji ponesu na svém rameni,

jako korunu si ji ovinu kolem hlavy,

zpravím ho o každém kroku,

přijdu k němu jako kníže!

RESPONSORIUM

Job 31,35.4

Kéž by mě někdo slyšel. * Kéž se mi Všemohoucí ozve!

Nevidí snad on mou cestu, nepočítá všechny mé kroky? * Kéž se mi.

DRUHÉ ČTENÍ

Jedno ze dvou následujících:

Z kanonizační buly svatého Petra, mučedníka

(25. 3. 1253: BOP I, Romæ, 1729, 228-230)

Petr vystoupil pro zasloužený vavřín ke Kristu – Skále

Hlas prolité krve zvučí, polnice rozhlašuje vznešené mučednictví, země nemlčí, když je zbrocena krví. Toto jsou jisté známky svaté víry. Proto se zaradovala nebesa a země rovněž zajásala, když se jí dostalo takové radosti. Matka církev má velký důvod k veselí, má proč velice se radovat.

Má proč zpívat Pánu novou píseň, proč vysílat k svému Bohu hymnus nesmírné chvály. Katolický lid má proč tleskat Nejvyššímu pozdviženýma rukama, hlasitě jásat a veselit se. Shromáždění křesťanů má důvod, aby prozpěvovalo Stvořiteli zbožné písně. Vždyť ze zahrady víry bylo právě přineseno na stůl věčného Krále lahodné ovoce. Z vinice církve natekl do královského kalicha nový mok. Plodná větev, přeseknutá nepřátelským ostřím, měla mnoho šťávy, protože těsně přilnula k živému vinnému kmeni.

Z kvetoucího Řádu kazatelů vzešla rudá růže. Ze stavby církve byl vybrán kámen, byl hladce vybroušen a přitesán, a tak pěkně zapadl do nebeské budovy. Z toho nastala v nebi veliká radost, neboť všichni svatí jásali a oslavovali takový svátek.

Blažený Petr z Řádu bratří kazatelů si vyvolil bezpečnou životní cestu, úplně se dal do služeb Bohu, veškerou svou snahu obrátil k zachování evangelia a zaměřil na ně všechny své skutky. Sledoval přímou a jasnou cestu, totiž zdravou řeholi tohoto řádu. Tou se nechal řídit a usměrňovat, vést a dovést i ke kýženému odpočinku po práci. Na této cestě téměř po třicet let ve víře a za doprovodu lásky vynikal a prospíval, především v obhajobě víry, pro kterou celý hořel. A tak Petr, pevný na skále víry, byl posléze zavalen skálou utrpení a vystoupil pro zasloužený vavřín ke Kristu – Skále.

Toužil podstoupit smrt pro víru a často si vyprošoval od Pána, aby jej nenechal odejít z tohoto světa, dokud pro víru nevypije kalich utrpení. Svatokrádce zasadil Kristovu služebníku dvě rány. On nenaříkal, ale všechno trpělivě snesl a doporučil svého ducha Pánu slovy: Do tvých rukou, Pane, odevzdávám svého ducha. Také začal odříkávat vyznání víry. Ani v tomto okamžiku nepřestal být jejím hlasatelem.

Tak padlo obilné zrno do země, bylo vymačkáno rukama nevěřících a když zemřelo, vyrostlo v bohatý klas. Hrozen byl pošlapán v lisu a přetéká množstvím šťávy. Pšenice byla vymlácena, a když se z ní vytřásly plevy, je dopravena do Pánovy sýpky. Vonné látky rozdrcené kopím rozlévají vůni ještě plněji. Nebeské království je uchvacováno násilníky. Vírou dobývají svatí nadzemské říše.

RESPONSORIUM

Horlivý kazatel, nadšenec pro víru, * osvícený učitel a milovník pravdy.

Horlitel pro zákon káže slovem i životem a září hojnými zázraky. * Osvícený.

Nebo:

Z listu jistého bratra Romea neboli Rodericha de Atencia svatému Rajmundovi z Peňafortu

(Année Dominicaine ou Vie des saints, bienheureux, martyrs O.P., vol. 4, Lyon, 1889, 901-903)

Obětoval chvály velikonoční oběti i svůj život

Protože bratr Petr měl přijít v neděli velikonočního oktávu z Coma do Milána ve věci víry, vydal se na cestu předcházející sobotu. Když časně ráno dostal požehnání a chtěl vyrazit, přišlo mu náhle na mysl, aby nejprve odsloužil mši svatou ze Zmrtvýchvstání Páně. Padl tváří k zemi u nohou jednoho bratra, který měl jít s ním, a vyzpovídal se podrobněji a pečlivěji než obvykle, on, který měl ve zvyku často se zpovídat, jak o tom řečený bratr živě vyprávěl. Poté zbožně odsloužil mši svatou a vyrazil na cestu se třemi bratřími. Jak potom tito bratři vypověděli, celou cestu líčil hrdinská utrpení některých mučedníků. Po dlouhém vyprávění začal proti svému zvyku hlasitě zpívat velikonoční sekvenci „Victimæ paschali laudes“ a ihned se k němu přidal bratr Dominik, jeho druh v nastávajícím utrpení. Když se pak jiný bratr jménem Konrád pokoušel zpívat tentýž zpěv paralelní kvintou v jakési konsonanci, obrátil se bratr Petr dobrácky k němu a pravil: „Prosím tě, nech zpívat mne samotného a bratra Dominika, protože vy se ve zpěvu rozcházíte.“ Bratr zmlkl a oni dva sami zazpívali hlasitě celou sekvenci.

Když dozpívali, vešli o hodině oběda do vesnice zvané Meda, v milánské diecézi. Aby nebyli hostitelům na obtíž, rozdělili se k obědu. Dva šli na jedno místo, bratr Petr s bratrem Dominikem se uchýlili do jistého kláštera, kde nalezli připravený oběd, takže se mohli rychle najíst. Petr vyslal posla k ostatním bratřím, aby jim oznámil, že odchází, a řekl jim, že mají po obědě jít za ním. Pak se vydal na cestu, jako by spěchal pro mučednickou korunu.

Dvě míle za vesnicí došli ke kopci, na kterém se skrývali dva najatí žoldnéři, služebníci satanovi. Zdálky spatřili bratry a radili se o jejich zavraždění. Ale jeden z nich byl pohnut výčitkami a zhrozil se, že by se měl účastnit takového zločinu. Opustil svého druha a běžel do vesnice. Když potkal druhé dva bratry, s pláčem jim vyjevil celý hanebný záměr. Bratři se ze všech sil rozeběhli, aby zachránili bratra Petra. Ale než k němu doběhli, druhý služebník satanův usmrtil bratra Petra, zasadiv mu pět ran kosou.

Když byl Petr ubíjen, jak to dosvědčil jeho druh, přeživší jej o šest dní, po příkladu Spasitelově nereptal, nebránil se, neutíkal, ale pevně snášel rány, dobrotivě odpustil vrahovi příkoří a modlil se za něho s rukama vztaženýma k nebi. Jasným hlasem řekl: Do tvých rukou, Pane, odevzdávám svého ducha. V polední hodinu odevzdal ukřižovanému a zmrtvýchvstalému Kristu neposkvrněnou duši.

RESPONSORIUM

Zj 2, 10.11; Sir 4, 28

Buď věrný až k smrti a dám ti za odměnu život. * Kdo zvítězí, tomu neuškodí druhá smrt.

Až do smrti bojuj za pravdu a Pán bude bojovat za tebe proti tvým nepřátelům. * Kdo zvítězí.

MODLITBA

Modleme se.

Prosíme tě, všemohoucí Bože, dej, ať žijeme z víry se stejnou oddaností jako tvůj svatý mučedník Petr, který si za její šíření od tebe zasloužil mučednickou palmu. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2023 J. Vidéky