## 29. květen 2024

## Bl. Jakuba Salomoniho, kněze
pro dominikány (OP)

Narodil se v roce 1231 v Benátkách v šlechtické rodině. Velmi brzy ztratil otce, jeho matka vstoupila do kláštera cisterciaček a Jakuba vychovávala babička. Klášterní prostředí, v němž žila jeho matka, na něj silně působilo. V sedmnácti letech se rozhodl rozdat všechen zděděný majetek a vstoupit do Řádu kazatelů. Horlivě následoval příklad svatého Dominika. Pro své spolubratry byl vzorem v zachovávání řehole. Neměl dar výmluvnosti, jako kazatel nevynikl, ale obrovskou práci vykonal ve zpovědnici. To byl jeho nejplodnější apoštolát, jímž získal mnoho duší pro Boha. Čeho nedosáhl svými slovy, dokázal svou modlitbou. Poslední léta svého života trpěl bolestivou nemocí. I nadále však poctivě a přesně zachovával všechna pravidla řeholního života. Zemřel ve Forli 31. května 1314. Jeho kult schválil 22. září 1621 Řehoř XV. V roce 1939 bylo jeho tělo přeneseno do klášterního kostela sv. Jana a Pavla v Benátkách.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

V noci a časně ráno:

Zachránce lidstva, Kriste, světa Tvůrce,

Vládce nad vládci, obávaný Soudce,

slyš naše prosby, jež s chválami tvými

laskavě přijmi.

Pějem ti chvály ještě v noční době,

dopřej, ať jsou vždy milé zvláště tobě,

nás, Zdroji světla, osvěž a zbav tísní

nebeskou písní.

K šlechetným skutkům uděl nám dny přejné,

dej život, jejž nám zlá smrt neodejme,

by každý náš čin sloužil neustále

k věčné tvé chvále.

Zapal nám s ledvím naše nitro celé

svým božským ohněm uchovej nás bdělé,

ať všichni lampy ve svých rukou máme

v nichž světlo plane.

Stejná buď sláva nebeskému Otci

i tobě, dobrý Vládce, Spasiteli,

ať také Ducha, rovného jim mocí,

ctí vesmír celý. Amen.

Během dne:

Kriste, ty světlo, lásko, naše žití,

radosti světa, dobro nekonečné,

přišel jsi krví svou nás vykoupiti

z pout smrti věčné.

Do srdcí vlej nám lásku ohněm živým,

dej naší víře stále jasně hořet,

nauč nás přinést z čisté lásky k bližním

vždy každou oběť.

Ať se už od nás vzdálí zloduch zrádný,

přemožen silou, která proudí z tebe,

ať sídlí stále tvůj Svatý Duch s námi,

seslaný z nebe.

Buď věčná sláva vzdána Bohu Otci,

i tobě, Synu, z Otce narozený,

s nímž vládne Svatý Duch se stejnou mocí

nad světy všemi. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Oslavuj Pána, duše má, na jeho dobra nezapomeň!

Žalm 102 (103)
Chvála Božího milosrdenství
Z milosrdné lásky našeho Boha nás navštívil ten, který vychází z výsosti. (Srov. Lk 1, 78)
I

Oslavuj Pána, duše má, *

mé nitro jeho svaté jméno!

Oslavuj Pána, duše má, *

na jeho dobra nezapomeň!

Všechny tvé viny odpouští, *

ze všech tvých neduhů tě léčí;

tvůj život chrání záhuby, *

věnčí tě láskou, slitováním;

on blahem sytí tvoje dny, *

jak orlu obnovil tvou mladost.

Pán koná skutky milosti: *

všem utlačeným zjedná právo.

Ukázal cestu Mojžiši, *

své skutky dětem Izraele. △

Ant. Oslavuj Pána, duše má, na jeho dobra nezapomeň!

Ant. 2 Jak otec dětem odpouští, Pán je k svým věrným milostivý.

II

Vlídný a laskavý je Pán, *

shovívavý a milosrdný.

Nechce se ustavičně přít, *

navěky v hněvu setrvávat.

Nesplácí hříchy, nejedná, *

jak pro své viny zasloužíme.

Vždyť jak ční nebe nad zemí, *

tak velkou lásku má k svým věrným.

Jak od východu k západu *

vzdaluje od nás naše viny.

Jak otec dětem odpouští, *

Pán je k svým věrným milostivý.

Ví, z čeho jsme stvořeni, *

má na mysli, že jsme jen hlína.

Jsou jako tráva lidské dny: *

rozkvetou jako polní kvítek,

zavane vítr, sfoukne jej, *

a stopy po něm nezůstane. △

Ant. Jak otec dětem odpouští, Pán je k svým věrným milostivý.

Ant. 3 Oslavte Pána, díla Páně.

III

Však láska Páně do věků, *

je dobrotiv až k dětem dětí

u těch, kdo jeho smlouvu ctí *

a plní jeho přikázání.

Pán zřídil si trůn v nebesích *

a jeho vláda řídí vesmír.

Oslavte Pána, chvalte jej, †

vy jeho poslové, vy silní, *

kdo konáte, co on vám káže!

Oslavte Pána, zástupy, *

vy, kdo jste v službách jeho vůle!

Oslavte Pána, díla Páně, †

všude, kam sahá jeho vláda! *

Oslavuj Pána, duše má! △

Ant. Oslavte Pána, díla Páně.

Ukaž mi, Pane, cestu svých přikázání.

Rozjímat budu nad tvými divy.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy Job

7,1-21

Job znechucen životem volá k Bohu

Job se ujal slova a řekl:

„Což nejsou svízele údělem člověka na zemi,

dni jeho jako dni nádeníka?

Jak otrok touží po stínu,

jak nádeník čeká na svou výplatu,

tak jsem dostal v úděl měsíce bídy

a noci soužení byly mně přiděleny.

Když uléhám, říkám si: Kdy asi vstanu?

Když končí večer, sytím se neklidem do úsvitu.

Mé tělo se obléklo do hniloby a šupin prachu,

má kůže svraskala a mokvá.

Mé dny jsou rychlejší než tkalcovský člunek,

plynou bez naděje.

Pamatuj, že můj život je jako dech,

mé oko již nikdy neuzří štěstí.

Oko, které by mě chtělo vidět, mě už nespatří,

tvé oko mě hledá, ale já už nejsem.

Odlétá oblak a mizí,

ten, kdo sestoupí do hrobu, již z něho nevystoupí.

Nevrátí se už do svého domu,

jeho příbytek ho už neuvidí.

Proto již nemohu zdržet svá ústa,

v soužení svého ducha budu mluvit,

naříkat v úzkostech duše.

Copak jsem moře či mořská obluda,

že proti mně stavíš stráže?

Když si myslím, že útěchu najdu na lůžku,

že moje lože mi pomůže snášet soužení,

tu mě děsíš ve snách,

ve vidinách mě strašíš,

že by mé hrdlo dalo přednost uškrcení

a mé kosti by daly přednost smrti.

Chřadnu, dlouho nebudu žít,

nech mě, vždyť mé dny jsou jen závan větru.

Co je člověk, že ho tak ceníš,

že si ho všímáš?

Každého jitra ho zkoušíš,

každou chvíli ho zkoumáš.

Kdy už mě necháš o samotě,

kdy mi dáš pokoj, abych aspoň slinu moh' polknout?

Jestliže jsem hřešil, co jsem ti udělal,

tobě, který hlídáš lidi?

Proč sis mě vzal za cíl útoků,

proč jsem na obtíž?

Proč tedy neodpustíš moji urážku,

nepromineš mou vinu?

Vždyť brzo ulehnu do země,

když mě budeš hledat, už nebudu.“

RESPONSORIUM

Job 7,5.7.6

Mé tělo se obléklo do hniloby a šupin prachu, má kůže svraskala a mokvá. * Pamatuj, Bože, že můj život je jako dech.

Mé dny jsou rychlejší než tkalcovský člunek, plynou bez naděje. * Pamatuj.

DRUHÉ ČTENÍ

Z dekretu 2. vatikánského koncilu o službě a životě kněží

(Presbyterorum ordinis, n. 12)

Povolání kněží k dokonalosti

Svátostí kněžství se kněží připodobňují Kristu Knězi. Jsouce služebníky Krista-Hlavy, mají jako spolupracovníci biskupského sboru stavět a budovat celé Kristovo tělo, jímž je církev. Již při křestním zasvěcení dostali jako všichni křesťané dar a znamení takového povolání a milosti, že přes všechnu lidskou slabost mohou a mají usilovat o dokonalost podle slova Páně: Buďte dokonalí, jako je dokonalý váš nebeský Otec.

O tuto dokonalost mají ovšem usilovat obzvlášť kněží; ti se totiž přijetím kněžství zasvětili Bohu novým způsobem a stali se živými nástroji Krista, věčného Kněze, takže jsou s to v každém čase pokračovat v jeho podivuhodném díle, které svou nebeskou silou obnovilo celé lidské společenství.

Každý kněz tedy představuje svým způsobem samého Krista, a proto se mu také dostává zvláštní milosti, aby mohl ve službě těm, kdo jsou mu svěřeni, a celému Božímu lidu lépe následovat toho, jejž zastupuje, a aby slabost jeho lidské přirozenosti nalézala lék ve svatosti toho, který se pro nás stal veleknězem svatým, nevinným, neposkvrněným, odděleným od hříšníků.

Kristus, kterého Otec posvětil, tj. zasvětil a poslal na svět, vydal sám sebe za nás, vykoupil nás z každé špatnosti a očistil si nás, abychom byli jeho vlastním lidem, horlivým v konání dobrých skutků; a tak skrze umučení vstoupil do své slávy. Podobně kněží: posvěceni pomazáním Svatého Ducha a posláni Kristem umrtvují v sobě skutky těla a cele se dávají do služby lidem; a tak ve svatosti, jíž je Kristus štědře obdarovává, jsou s to dosáhnout mužné zralosti.

A jsou-li poslušní ducha Kristova, který je oživuje a vede, konáním služby Ducha a spravedlnosti se pevně zakotvují v duchovním životě. Vždyť samy každodenní posvátné úkony a vůbec celá jejich služba, kterou vykonávají ve společenství s biskupem a ostatními kněžími, je usměrňují k dokonalosti života.

A vlastní svatost kněží zase značnou měrou přispívá k tomu, aby svou službu konali s užitkem: ačkoli totiž může Boží milost uskutečňovat dílo spásy i prostřednictvím nehodných služebníků, přece dává Bůh zpravidla přednost tomu, že svoje podivuhodné skutky vyjevuje prostřednictvím těch, kteří jsou otevřenější vůči podnětům a vedení Ducha Svatého a v důsledku svého důvěrného spojení s Kristem a pro svatost svého života mohou s apoštolem říkat: Už nežiji já, ale žije ve mně Kristus.

RESPONSORIUM

1 Sol 2, 8; Gal 4, 19

Nejraději bych vám nejen odevzdal Boží radostnou zvěst, ale dal za vás i vlastní život. * Tak velice jsem si vás oblíbil.

Moje děti, znovu vás bolestně rodím, dokud nenabudete podoby Kristovy. * Tak velice.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, ve své prozřetelnosti jsi dal svému lidu blahoslaveného Jakuba, aby ho vedl k hlubšímu pochopení tajemství spásy; pro jeho zásluhy a příklad života nám dopřej, ať vždy opravdověji poznáváme Krista a svým životem se mu stále více podobáme. Neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2023 J. Vidéky