## 22. červen 2024

## Sobota, mezidobí, 11. týden
3. týden žaltáře

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

V noci a časně ráno:

Ty, Bože, vlídný nadmíru,

původce díla vesmíru,

ač trojí v božství vznešeném,

jsi dárce bytí jeden jen.

Slyš vlídně tento chvalozpěv,

v němž ozývá se tklivý vzdech:

Kéž smíme jednou bez výhrad

čistým srdcem tě nazírat.

Ať oheň lásky očistné

do našich beder pronikne,

ať zbraně neodkládáme

a na tvůj příchod čekáme.

Za to, že ticho noční tmy

rušíme zpěvy zvučnými,

uděl nám hojné dary své

v nebeské vlasti zářivé.

To splň nám, dobrý Otče náš,

i ty, jenž rovné božství máš,

i Duchu, který těšíš nás

a vládneš, Bože, v každý čas. Amen.

Během dne:

Ty věčné slávy původ jsi,

Ducha sedmeré milosti

uděl nám v tebe věřícím

a skloň se vlídně k prosícím.

Nemoci těla zažeň v dál,

od mysli pohoršení vzdal,

vše podlé i s kořeny spal

a utiš srdcí těžký žal.

Rozjasni mysl světlem svým,

podporuj každý čestný čin,

slyš modlitby tě prosících,

dej věčný život v nebesích.

Teď po úsecích sedmi dní,

plyne čas žití veškeren,

a v osmý den, ten poslední,

nastane pro nás soudný den.

Náš Spasiteli, v onen čas,

ve hněvu neodsuzuj nás,

nás po levici nezařaď

dej po pravici tobě stát.

A až se k prosbám věrných svých

ty, Pane, skloníš milostiv,

kéž věčně z nitra vděčného

chválíme Trojjediného. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Ať chválí Pána za slitování, za divy, které k dobru lidí konal.

Žalm 106 (107)
Poděkování za vysvobození
Bůh poslal Izraelitům své slovo, když dal hlásat, že nastává pokoj skrze Ježíše Krista. (Sk 10, 36)
I

Slavte Pána za to, jak je dobrý, *

jak až na věky je milosrdný!

Tak ať mluví vykoupení Pánem, *

vykoupení z nepřátelské moci!

Shromáždil je ze všech končin země, *

kde je východ, západ, jih či sever.

Bloudili nehostinnou pustinou, *

nenacházeli místo k usídlení.

Hladem a žízní přitom strádali, *

život v nich ponenáhlu vyhasínal.

Volali tedy k Pánu v úzkostech *

a on je z jejich bídy vysvobodil.

Na správnou cestu on je uvedl, *

aby tak došli místa k osídlení.

Ať chválí Pána za slitování, *

za divy, které k dobru lidí konal!

Napájel hrdlo jejich žíznivé, *

lačnící hrdlo plnil dobrotami.

Vězeli ve smrtelných temnotách, *

vrženi do bídy a do okovů,

že Božím příkazům se vzpírali *

a opovrhli radou Nejvyššího.

I bylo jejich srdce zkrušeno, *

že padali, a nikdo nepomohl.

Volali tedy k Pánu v úzkostech *

a on je z jejich bídy vysvobodil.

Z těch temnot smrtelných je vyvedl, *

přelomil jejich okovy a strhl.

Ať chválí Pána za slitování, *

za divy, které k dobru lidí konal;

za to, že brány z bronzu rozrazil, *

závory železné že zlomil vedví. △

Ant. Ať chválí Pána za slitování, za divy, které k dobru lidí konal.

Ant. 2 Viděli díla Páně a žasli nad jeho divy.

II

Ochuravěli pro svou nepravost, *

zkrušeni byli za své těžké viny.

Už se jim každý pokrm ošklivil, *

takže už měli blízko k branám smrti.

Volali tedy k Pánu v úzkostech *

a on je z jejich bídy vysvobodil.

Seslal své slovo, jím je uzdravil *

a zachránil je opět před záhubou.

Ať chválí Pána za slitování, *

za divy, které k dobru lidí konal!

Ať přinášejí oběť děkovnou, *

s jásotem rozhlašují jeho skutky!

V lodích se vydávali na moře, *

po mnoha vodách pluli za obchodem;

přitom pak díla Páně vídali, *

žasli nad jeho divy v mořské hloubi.

Přikázal, zdvihl vítr bouřlivý, *

ten mořské vlny do vysoka vzdouval.

Vzlétali k nebi, do vln padali, *

že hrůzou v nich až duše zkomírala.

Zmítali, káceli se opile, *

se vší svou dovedností byli v koncích.

Volali tedy k Pánu v úzkostech *

a on je z jejich bídy vysvobodil.

Bouřlivý vichr ztišil ve vánek *

a zklidnilo se mořské vlnobití.

Radovali se z toho ztišení; *

a přivedl je k touženému místu.

Ať chválí Pána za slitování, *

za divy, které k dobru lidí konal!

Ať ve shromáždění ho velebí, *

ve sboru starších ať jej oslavují! △

Ant. Viděli díla Páně a žasli nad jeho divy.

Ant. 3 S radostí to vidí bohabojní, v srdci budou chovat skutky lásky Páně.

III

On proměňoval řeky v pouště, *

prameny ve vyprahlou zem,

úrodné kraje v solné pláně *

za to, že zlý byl tamní lid.

Poušť zase změnil na jezero, *

vyprahlou hlínu na pramen:

tam usídlil pak hladovící, *

města si mohli zbudovat.

Zřídili pole, vinohrady *

a měli hojnou úrodu.

Žehnal jim, rozrostli se hojně, *

i chovných zvířat měli dost.

Ten však, jenž ponižuje mocné *

a dá jim bloudit na poušti,

že zas jich ubylo a chřadli *

pod tíhou strádání a ran,

chudáka ale zvedl z bídy, *

jak stádo zmnožil jeho rod.

S radostí to vidí bohabojní, *

všechna zloba musí sklapnout ústa.

Kdo jsi moudrý, měj to na paměti! *

V srdci chovej skutky lásky Páně! △

Ant. S radostí to vidí bohabojní, v srdci budou chovat skutky lásky Páně.

Pane, až k oblakům tvá věrnost dosahuje.

Tvé rozsudky jak mořské hlubiny.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy Soudců

16,4-6.16-31

Dalila zradila Samsona

Samson se zamiloval do ženy v údolí Sorek. Jmenovala se Dalila. I přišla k ní filišťanská knížata se žádostí: „Hleď na něm vymámit, v čem spočívá jeho veliká síla, jak bychom ho přemohli a spoutali a zneškodnili. Každý z nás ti dá tisíc sto šekelů stříbra.“

Dalila tedy naléhala na Samsona: „Prozraď mi přece, v čem spočívá tvá veliká síla a čím tě spoutat, abys byl zneškodněn?“

Když jej po celé dny obtěžovala svými řečmi a dotírala na něho, že z toho byl až k smrti unaven, otevřel jí své srdce dokořán a řekl jí: „Nikdy se nedotkla mé hlavy břitva, protože jsem od života své matky Boží zasvěcenec. Kdybych byl oholen, má síla by ode mne odstoupila, zeslábl bych a byl bych jako každý člověk.“

Dalila viděla, že jí otevřel své srdce dokořán, a poslala filišťanským knížatům vzkaz: „Tentokrát přijďte, neboť mi otevřel své srdce dokořán.“ Filišťanská knížata k ní tedy přišla a přinesla s sebou stříbro. Ona ho uspala na klíně, zavolala jednoho muže a dala oholit sedm pramenů na jeho hlavě. Tak se stala příčinou jeho ponížení. Jeho síla od něho odstoupila. Křikla: „Samsone, jdou na tebe Filišťané!“ Procitl ze spánku a pomyslil si: „Dostanu se z toho jako dosud vždycky a pouta setřesu.“ Nevěděl, že Hospodin od něho odstoupil. Filišťané se ho zmocnili, vypíchli mu oči a odvlekli do Gazy, kde ho spoutali dvojitým bronzovým řetězem. Ve vězení musel mlít.

Ale vlasy na hlavě mu začaly hned po oholení dorůstat. Filišťanská knížata se shromáždila, aby obětovala velkou oběť svému bohu Dagonovi a aby se oddala radovánkám. Řekli: „Náš bůh nám vydal do rukou Samsona, našeho nepřítele.“

Když ho lid viděl, vychvaloval svého boha. Volali: „Náš bůh nám vydal do rukou našeho nepřítele, pustošitele naší země, který mnoho našich skolil.“

Rozjařili se a křičeli: „Zavolejte Samsona, ať nám poslouží k nevázaným hrám!“ Zavolali tedy Samsona z vězení, aby si s ním nevázaně pohrávali. Postavili ho mezi dva sloupy. Samson požádal mládence, který jej vedl za ruku: „Pusť mě, ať mohu ohmatat sloupy, na nichž budova spočívá, a opřít se o ně!“ Dům byl plný mužů i žen, byla tam všechna filišťanská knížata. I na střeše bylo tři tisíce mužů a žen, hodlajících přihlížet nevázaným hrám se Samsonem.

I volal Samson k Hospodinu a prosil: „Pane, Hospodine, rozpomeň se na mne a dej mi, prosím, jen ještě tentokrát sílu, Bože, abych rázem mohl vykonat na Filišťanech pomstu za svoje oči!“ Pak Samson pevně objal oba prostřední sloupy, na nichž budova spočívala, a vzepřel se proti nim, proti jednomu pravicí a proti druhému levicí. A řekl: „Ať zhynu zároveň s Filišťany!“ Napnul sílu, a dům se zřítil na knížata i na všechen lid, který byl v něm, takže mrtvých, které usmrtil umíraje, bylo víc než těch, které usmrtil zaživa.

I sestoupili jeho bratři a celý jeho dům, vynesli ho, vrátili se a pochovali ho mezi Soreou a Eštaolem v hrobě jeho otce Manoacha. Soudil Izraele po dvacet let.

RESPONSORIUM

Žl 42 (43),1; 30 (31),4; Sd 16,28

Bože, zjednej mi právo a ujmi se mé pře proti bezbožnému lidu. * Vždyť ty jsi má skála a má tvrz.

Rozpomeň se na mne a vrať mi dřívější sílu. * Vždyť.

DRUHÉ ČTENÍ

Z traktátu „O modlitbě Páně“ od svatého Cypriána, biskupa a mučedníka

(Nn. 28-30: CSEL 3,287-289)

Máme se modlit nejen slovy, ale i skutky

Co je na tom divného, milovaní bratři, že nás Bůh naučil právě takovéto modlitbě? A že jako náš učitel shrnul všechny naše prosby do několika spasitelných vět? Už dávno to přece předpověděl prorok Izaiáš, když plný Ducha Svatého mluvil o Boží velebnosti a lásce: Slovo dokoná a zkrátí ve spravedlnosti, praví, neboť Bůh rychle provede na celé zemi, co řekl. Neboť když náš Pán Ježíš Kristus přišel jako Boží Slovo pro všechny, chtěl shromáždit učené i neučené a dát spasitelné přikázání všem bez rozdílu pohlaví a věku; proto vytvořil skvělý souhrn svých přikázání, aby se paměť těch, kdo se učí nebeské nauce, nemusela namáhat, ale aby se rychle naučili tomu, co je nezbytné k prosté víře.

A tak, když učil, co je věčný život, se vznešenou a božskou stručností vyjádřil tajemství života slovy: Věčný život je to, že poznají tebe, jediného pravého Boha, a toho, kterého jsi poslal, Ježíše Krista. Stejně, když vybíral ze Zákona a Proroků první a největší přikázání, říká: Slyš, Izraeli! Hospodin, náš Bůh, je jediný Pán. Proto miluj Pána, svého Boha, celým svým srdcem, celou svou duší a celou svou silou. To je první přikázání, druhé je podobné: Miluj svého bližního jako sám sebe. Na těch dvou přikázáních spočívá celý Zákon i Proroci. A jinde: Co chcete, aby lidé dělali vám, to všechno i vy dělejte jim, neboť v tom je celý Zákon i Proroci.

Avšak Pán nás učil se modlit nejen slovy, ale i skutky: sám se přece často vroucně modlil a svědectvím svého příkladu ukazoval, co máme dělat, jak stojí v Písmu: Uchyloval se na opuštěná místa a tam se modlil. A jinde: Vyšel na horu, aby se modlil, a celou noc strávil v modlitbě s Bohem.

Ale Pán se nemodlil a neprosil za sebe. – Vždyť proč by také prosil za sebe, když byl bez viny? Modlil se ovšem za naše provinění, jak sám prohlašuje, když říká Petrovi: Satan si vyžádal, aby vás směl protříbit jako pšenici; ale já jsem za tebe prosil, aby tvoje víra nezanikla. A později prosí Otce za všechny lidi, když praví: Prosím nejen za ně, ale také za ty, kdo pro jejich slovo uvěří ve mne: ať všichni jsou jedno. Jako ty, Otče, ve mně a já v tobě, tak i oni ať jsou v nás.

Tak veliká je Boží dobrota a láska: Bůh chce naši spásu a nespokojuje se tím, že nás vykoupil svou krví, ale ještě za nás také prosí. A všimněte si, po čem toužil, když se za nás modlil: abychom setrvali v jednotě tak, jako jsou jedno Otec a Syn.

RESPONSORIUM

Žl 24 (25),1-2.5

K tobě pozvedám svou duši, Hospodine, * můj Bože, v tebe důvěřuji, kéž nejsem zahanben.

Veď mě ve své pravdě a uč mě, neboť ty jsi Bůh, můj spasitel, nepřestávám v tebe důvěřovat. * Můj Bože.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, sílo všech, kdo v tebe doufají, bez tebe lidská slabost nic nezmůže; vyslyš naše prosby a nepřestávej nám pomáhat svou milostí, abychom plnili tvá přikázání a vždycky smýšleli i jednali podle tvé vůle. Prosíme o to skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2023 J. Vidéky