## 24. březen 2024

## KVĚTNÁ NEDĚLE

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla.

HYMNUS

Chválou boje vítězného

nyní ať náš jazyk zní

a nechť kříže vítězného

slaví triumf vznešený,

že zvítězil světa všeho

Vykupitel zmučený.

Nad praotcem podvedeným

sám Tvůrce se slitoval,

vždyť jablka soustem jedním

svůj rod smrti zaprodal.

I určil Pán cílem předním,

by strom kletbu stromu sňal.

Toto dílo k naší spáse

žádal si sám věcí řád,

aby dávný lhář a zrádce

byl do vlastní léčky jat

a nám lékem ten strom stal se,

z kterého nás uštkl had.

Proto když se dovršila

plnost času svatého,

poslán je z Otcova sídla

světa Tvůrce, kterého

Panna tělem obdařila

z lůna nedotčeného.

Když věk šesti pětiletí

Beránek už naplnil,

rád jde muky vytrpěti,

vždyť proto se narodil,

hle, už pní na stromu sněti,

kam k oběti přibit byl.

Otci, Synu buď táž sláva,

táž Duchu, jenž těší nás,

ať se ti táž úcta vzdává

Trojice, po všechen čas,

vždyť tvá milost neustává

chránit nás, jež spasilas. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Pane, můj Bože, oděl ses krásou a vznešeností, jako pláštěm světlem se halíš.

Žalm 103 (104)
Chvála Boha, stvořitele
Když se někdo stal křesťanem, je to nové stvoření. To staré pominulo, nové nastoupilo. (2 Kor 5, 17)
I

Dobrořeč Pánu, chval jej, má duše! *

Pane, můj Bože, jsi nadevše velký,

oděný krásou a vznešeností, *

jako pláštěm světlem se halíš.

Nebesa pneš jak stanovou plachtu, *

síně své zbudovals nad vodami,

z letících mračen si povoz činíš, *

na křídlech větru se k zemi snášíš,

vichry si bereš za svoje posly, *

plameny za své služebníky.

V základech mocných jsi upevnil zemi, *

takže až do věků nezakolísá.

Pramoře jako rouchem ji krylo, *

vody stály až nad horami.

Před tvou hrozbou stáhly se zpátky, *

prchaly před hlasem tvého hromu.

Vzestouply do hor, do dolin klesly, *

na místa, která ty jsi jim určil.

Dal jsi jim hranici, přes kterou nesmí, *

aby zas nemohly zaplavit zemi.

Pramenům kázal jsi v potocích stékat, *

v údolích mezi horami plynout.

Všechnu zvěř polní napájejí, *

divocí osli hasí v nich žízeň.

Při nich pak hnízdí nebeské ptactvo, *

větvovím stromů zní jeho zpěv. △

Ant. Pane, můj Bože, oděl ses krásou a vznešeností, jako pláštěm světlem se halíš.

Ant. 2 Pán vydává ze země chléb i víno, jež člověku potěší srdce.

II

Z oblačných sídel napájíš hory, *

vláhu z tvých komor zem dosyta pije.

Dáváš růst píci, jíž stáda se živí, *

rostlinám, které jsou k užitku lidem;

vydáváš pro ně ze země chléb, *

který dodává člověku síly,

víno, jež člověku potěší srdce, *

že se mu tvář jak olejem svítí.

Dosyta pije i stromoví Páně, *

libánské cedry, jež sázel on sám.

V nich pak si ptáci stavějí hnízda, *

v cypřiších domov si udělal čáp.

Horské štíty kamzíkům patří, *

ve skalách jezevci našli si skryt.

Měsíc jsi učinil měřidlem času, *

slunce pak ví, kdy zapadat má.

Když sešleš soumrak a setmí se na noc, *

začne v ní obcházet divoká zvěř.

Lvíčata s řevem si žádají kořist, *

od Boha čekají pokrm svůj.

Když slunce vychází, stáhnou se opět, *

ulehnou do svých doupat a nor.

Tehdy pak člověk vykročí k práci, *

aby v ní setrval po celý den. △

Ant. Pán vydává ze země chléb i víno, jež člověku potěší srdce.

Ant. 3 Bůh se díval na všechno, co udělal, a bylo to velmi dobré.

III

Kterak jsou četná, Pane, tvá díla! †

Všechno jsi stvořil a učinil moudře, *

plna je tvého tvorstva zem.

Tam moře mocné a velké a širé, †

v něm se to hemží bezpočtem tvorů, *

havěti drobné i velikých stvůr.

Lodi jím plují, i leviatan, *

stvořils jej, aby si ve vlnách hrál.

Na tebe čeká všechno a všichni, *

že jim dáš obživu v pravý čas.

A ty ji dáváš a oni si berou, *

dobrem se sytí, když otevřeš dlaň.

Skryješ-li před nimi tvář, tu se zděsí, †

když jim odejmeš dech, oni hynou, *

opět se vracejí ve svůj prach.

Sešleš-li ducha, tvoří se noví: *

tak zemi obnovuješ tvář.

Ať trvá na věky sláva Páně, *

ať se Pán raduje ze svých děl!

Země se zachví, když pohlédne na ni, *

kouří se z hor, když jen se jich tkne.

Pánu chci zpívat, co budu dýchat, *

Bohu chci hráti, co budu živ.

Kéž se mu zalíbí moje písně! *

Já se chci v Pánu radovat!

Kéž jen by hříšní ze světa sešli, †

kéž by už bezbožných nebylo nikde! *

Dobrořeč Pánu, duše má! △

Ant. Bůh se díval na všechno, co udělal, a bylo to velmi dobré.

Až budu ze země vyvýšen.

Potáhnu všechny k sobě.

PRVNÍ ČTENÍ

Z listu Židům

10,1-18

Naše posvěcení skrze Kristovu oběť

Zákon obsahoval jen stín budoucích hodnot, ne však tyto věci ve skutečnosti. A proto nemá vůbec sílu, aby svými oběťmi, stále stejnými, které se rok co rok pořád opakují, přivedl k dokonalosti ty, kdo přistupují k Bohu. Ty oběti by přece už dávno musely přestat, protože by svědomí už nic nevyčítalo těm, kteří Boha uctívají, když už jednou byli od hříchů očištěni. Místo toho se však při těch obětech každý rok vyvolává vědomí hříchů. Neboť krev býků a kozlů nemůže hříchy odstranit.

A tak Kristus, když přicházel na svět, řekl:

„Dary ani oběti jsi nechtěl,

ale připravils mi tělo.

V celopalech a v obětech za hřích

jsi neměl zálibu.

Proto jsem řekl: Tady jsem,

abych plnil, Bože, tvou vůli,

jak je to o mně psáno ve svitku knihy.“

Po prvních slovech: „Dary ani oběti, celopaly ani oběti za hřích jsi nechtěl a neměls v nich zálibu“ – a přece to všechno se obětuje podle Zákona – hned dodává: „Tady jsem, abych plnil tvou vůli.“ To první ruší, aby ustanovil to druhé. A touto „vůlí“ jsme posvěceni obětováním těla Ježíše Krista jednou provždy.

Každý jiný kněz stojí denně ve službě a znovu a znovu přináší stejné oběti, které však vůbec nemají sílu, aby zahladily hříchy. Avšak Kristus podal za hříchy jednu jedinou oběť, a pak se navždycky posadil po Boží pravici a teď už jen čeká, „až mu budou jeho nepřátelé položeni k nohám jako podnož“. Jedinou obětí totiž přivedl k dokonalosti navždy ty, které posvětil.

Ale i Duch Svatý nám to dosvědčuje. Když totiž řekl: „Tuto smlouvu sjednám s nimi po těch dnech – praví Pán: svoje zákony jim vložím do srdce a do mysli jim je napíšu“, pak dodává: „a na jejich hříchy a nepravosti už nevzpomenu.“

Kde však je odpuštění hříchů, není už třeba oběti za hřích.

RESPONSORIUM

Žid 10,5.6.7.4 (Žl 39 (40),7-8)

Dary ani oběti jsi nechtěl, ale připravils mi tělo. V celopalech a obětech za hřích jsi neměl zálibu. Proto jsem řekl: * Tady jsem, abych plnil, Bože, tvou vůli.

Krev býků a kozlů nemůže odstranit hříchy; proto Kristus při svém příchodu na svět řekl: * Tady jsem.

DRUHÉ ČTENÍ

Z promluv svatého Ondřeje Krétského, biskupa

(Oratio 9 in ramos palmarum: PG 97,990-994)

Požehnaný, který přichází ve jménu Páně, král izraelský

Pojďte a vystupme spolu na Olivovou horu, pospěšme naproti Kristu vracejícímu se dnes z Betánie a kráčejícímu dobrovolně vstříc svému svatému a požehnanému utrpení, aby tak dovršil tajemství naší spásy.

Přichází tedy, dobrovolně se vydává na cestu do Jeruzaléma. Je to ten, který kvůli nám sestoupil z nebe, aby nás ze dna bídy povznesl spolu se sebou vysoko nad všechna knížata, mocnosti, síly a jak se jen jmenují, jak vykládá Písmo.

Nepřichází však jako někdo na vrcholu slávy, s pýchou a okázalostí. Nebude se hádat, praví Písmo, ani křičet, na ulicích nikdo neuslyší jeho hlas, ale bude mírný a pokorný, jeho příchod bude zdobit prosté chování i vzhled.

Nuže tedy, pospěšme spolu s tím, jenž chvátá k svému umučení, a napodobme ty, kteří mu vyšli vstříc. Ne však tím, že bychom mu na cestu prostírali olivové ratolesti, koberce, pláště nebo palmové větve, ale tím, že my sami se mu podle svých sil prostřeme na cestu, s duchem zkroušeným a s upřímným srdcem i pevnou vůlí, abychom přijali přicházející Slovo, abychom do sebe pojali Boha, i když ho nikdy nelze obsáhnout.

Vždyť ten, jenž je mírný, má radost, že se nám mohl ukázat ve své mírnosti. Zapadl do naší naprosté nicotnosti, aby mohl přijít a důvěrně se s námi stýkat a pro své příbuzenství s námi nás pozvednout a přivést opět k sobě.

I když poté, co nás svou krví očistil a jako prvotina se za nás obětoval, vystoupil do nebeských výšin k východu, jak se o něm říká – zřejmě do vlastní božské slávy, přece nechtěl přestat projevovat lidskému rodu svou lásku, a tak zároveň se sebou povýšil i lidskou přirozenost, pozvedaje ji z propasti země od slávy ke slávě.

Tak tedy prostřeme Kristu na cestu sebe samé. Neprostírejme neživá roucha nebo bezduché ratolesti, neprostírejme větvoví; je to hmota, která po použití ztrácí svěžest a potěší oči jen na několik hodin. Ale oděni jeho milostí, neboli jím samým – neboť vy všichni, pokřtění v Krista, oblékli jste se v Krista – my sami se prostřeme jako roucha a položme se mu k nohám.

A jestliže jsme byli dříve od hříchu rudí jako šarlat, a když nás očistil spasitelný křest, zběleli jsme pak jako vlna, nepřinášejme již vítězi nad smrtí palmové ratolesti, ale odměnu za vítězství.

Den za dnem opakujme po židovských dětech i my mávajíce duchovními ratolestmi své duše posvátné volání: Požehnaný, který přichází ve jménu Páně, král izraelský.

RESPONSORIUM

Jan 12,12.13; Mt 21,8.9

Když se lidé dověděli, že Ježíš jde do Jeruzaléma, vyšli mu naproti. Veliké množství lidu pak prostřelo své pláště na cestu, jiní sekali ze stromů ratolesti, stlali je na cestu a volali: * Hosana Synu Davidovu! Požehnaný, který přichází ve jménu Páně!

Zástupy, které šly před ním i za ním, volaly: * Hosana.

MODLITBA

Modleme se.

Všemohoucí věčný Bože, tys nám poslal svého Syna: stal se člověkem, ponížil se a byl poslušný až k smrti kříže; dej, ať také my za všech okolností konáme tvou vůli, abychom tvého Syna následovali a měli účast na jeho vzkříšení. Neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2023 J. Vidéky