## 10. březen 2024

## Čtvrtá Neděle postní
4. týden žaltáře

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla.

HYMNUS

Tajemným zvykem vedeni

svatý půst zachovávejme,

jenž okruh čtyřiceti dní,

všem dobře známý, proběhne.

Už Zákon s proroky jej znal

a všem jej doporučoval,

pak posvětil jej Kristus sám,

všech věků Tvůrce a náš Pán.

Buďme teď ve všem střídmější:

v pokrmech, v spánku, při řeči,

i ve svých žertech, v nápoji,

a bděme ostražitěji.

Chraňme se svodů lákavých,

jsou zkázou myslí těkavých,

a nesvolme, by chytrou lstí

nás tyran svedl v otroctví.

To, trojjediný Bože, dej,

a v tom nám nejvíc pomáhej,

ať tato postní doba všem

přináší požehnanou žeň. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Kdo smí vstoupit na horu Páně, stanout na jeho svatém místě.

Žalm 23 (24)
Pán vstupuje do své svatyně
Kristu se při jeho nanebevstoupení otevřely brány nebe. (Sv. Irenej)

Pánu zem patří se vším, co nese, *

jeho je svět i vše, co v něm žije.

Sám jej založil nad oceány, *

upevnil nad tekoucími proudy.

Kdo smí vstoupit na horu Páně, *

stanout na jeho svatém místě?

Ten, kdo má čisté ruce i srdce, *

neklame, nepřísahá křivě.

Dostane od Pána požehnání, *

u Boha Zachránce nalezne pomoc.

To je rod těch, kdo hledají Pána, *

hledají tvář Boha Jákobova.

Zvyšte se ještě, vy brány, †

zvětšte se, pradávné vjezdy, *

pro příchod slavného krále!

„Kdo je ten král tak slavný?“ †

Pán, jenž je silný a mocný, *

Pán, který mocný je v boji.

Zvyšte se ještě, vy brány, †

zvětšte se, pradávné vjezdy, *

pro příchod slavného krále!

„Kdo je ten král tak slavný?“ †

On, Pán zástupů věčných, *

On, král věčné slávy! △

Ant. Kdo smí vstoupit na horu Páně, stanout na jeho svatém místě.

Ant. 2 Národy, chvalte našeho Boha, on naší duši daroval život.

Žalm 65 (66)
Děkovný chvalozpěv
O vzkříšení Páně a obrácení pohanů. (Hésychios)
I

Jásejte Bohu, všechny země, *

zpívejte k slávě jeho jména!

Řekněte Bohu: „Jaký jsi mocný, †

skutky tvé moci tak podivuhodné, *

že se i nepřítel poklonit musí!

Celý svět ať se ti koří a zpívá, *

ať zpívá k poctě tvého jména!“

Pojďte a vizte Boží skutky! *

Úžasné je, co lidem činí.

Proměnil moře v suchou zemi, †

potom i řeku přešli pěšky. *

On je nám zdrojem radování!

On vládne na věky svou mocí, †

národy sleduje svým zrakem, *

zpupní se neodváží vzepřít.

Národy, chvalte našeho Boha *

a všude šiřte jeho chválu!

On naší duši daroval život, *

našim nohám klopýtnout nedal.

Zajisté jsi nás, Bože, i zkoušel, *

v plameni tříbil jako stříbro.

Dopustils, že jsme v soužení vešli, *

na bedra vložils nám těžké břímě.

Nechals lidi nám přes hlavu cválat, †

prošli jsme ohněm, prošli vodou: *

vyvedls nás však do volnosti! △

Ant. Národy, chvalte našeho Boha, on naší duši daroval život.

Ant. 3 Poslyšte bohabojní, co Bůh mi dobrého činí.

II

S obětním darem jdu do tvého domu, *

abych ti splnil dané sliby,

tak jak mi v nouzi vyšly ze rtů, *

jak ti je přednesla má ústa.

Tučnou zvěř nesu ti k zápalné žertvě, †

z beranů obětní dým ať stoupá, *

býčky a kozly ti obětuji.

Pojďte a poslyšte, bohabojní, *

povím, co Bůh mi dobrého činí.

Ještě jsem k němu křičel v tísni, *

a již můj jazyk mu chvalozpěv chystal.

Kdybych byl v srdci smýšlel špatně, *

Bůh by mě jistě nevyslyšel.

Avšak Bůh moje modlitby slyšel, *

mému volání popřál sluchu.

Pánu buď za to díky a chvála, †

že moji modlitbu neodmítl, *

a svou lásku mi neodepřel. △

Ant. Poslyšte bohabojní, co Bůh mi dobrého činí.

Tvá slova, Pane, jsou duch a jsou život.

Ty máš slova věčného života.

PRVNÍ ČTENÍ

Z třetí knihy Mojžíšovy

8,1-17; 9,22-24

Posvěcení Áróna a jeho synů na kněze

Hospodin promluvil k Mojžíšovi: „Vezmi Áróna i s jeho syny, též roucha a olej pomazání i býčka k oběti za hřích, dva berany a košík nekvašených chlebů, a shromáždi celé společenství ke vchodu do stánku schůzky.“

Mojžíš učinil, jak mu Hospodin přikázal. Všichni se shromáždili ke vchodu do stánku schůzky a Mojžíš jim řekl: „Toto nám přikázal Hospodin udělat.“

Pak vyzval Mojžíš Áróna a jeho syny, aby přistoupili, a omyl je vodou. Přehodil mu suknici a přepásal ho šerpou, oblékl mu řízu, vložil na něj nárameník a přepásal ho tkaným pásem nárameníku; opásal ho jím. Navlékl mu také náprsník a do náprsníku dal posvátné losy urím a tumím. Na hlavu mu nasadil turban a dopředu na turban připevnil zlatý květ, svatou čelenku, jak přikázal Mojžíšovi Hospodin.

Potom vzal Mojžíš olej pomazání, pomazal příbytek s veškerým příslušenstvím a posvětil je. Sedmkrát jím stříkl na oltář a pomazal oltář i všechno jeho náčiní i nádrž s podstavcem, aby je posvětil. Nalil též trochu oleje pomazání na Árónovu hlavu a pomazal ho, aby ho posvětil. Pak vyzval Mojžíš Árónovy syny, aby přistoupili, oblékl jim suknice, přepásal je šerpou a vstavil jim na hlavu mitry, jak přikázal Mojžíšovi Hospodin.

Potom dal přivést býčka k oběti za hřích a Árón i jeho synové vložili ruce na hlavu býčka určeného k oběti za hřích. Porazili ho a Mojžíš vzal krev, prstem potřel rohy oltáře a očistil oltář od hříchu. Krev vylil ke spodku oltáře a posvětil jej k vykonávání smírčích obřadů. Vzal také všechen tuk, který je na vnitřnostech, jaterní lalok i obě ledviny s jejich tukem a Mojžíš to na oltáři obrátil v obětní dým. Ale býčka, jeho kůži, maso a výměty spálili na ohni mimo tábor, jak přikázal Mojžíšovi Hospodin.

Potom pozvedl Árón ruce k lidu a dal jim požehnání. A sestoupil z místa, kde obětoval oběť za hřích a oběť zápalnou i pokojnou. Mojžíš s Árónem nato vešli do stánku schůzky. Když vyšli, dali lidu požehnání. Vtom se ukázala všemu lidu Hospodinova sláva. Od Hospodina vyšel oheň a strávil na oltáři zápalnou oběť i obětovaný tuk. Všechen lid to spatřil, rozjásal se a padli na tvář.

RESPONSORIUM

Žid 7,23.24; Sir 45,7a.8bc (řec. 6.7bc)

Mnozí se stávali kněžími, protože umírali, a nemohli jimi být stále; * Kristus však je navěky a proto jeho kněžství nepřechází na nikoho jiného.

Pán povýšil Áróna, svěřil mu kněžský úřad v lidu a oblažil ho ctí. * Kristus.

DRUHÉ ČTENÍ

Z výkladu svatého Augustina, biskupa, na Janovo evangelium

(Tract. 34,8-9: CCL 36,315-316)

Kristus je cesta ke světlu, cesta k pravdě, cesta k životu

Pán krátce říká: Já jsem světlo světa. Kdo mě následuje, nebude chodit v temnotě, ale bude mít světlo života. Těmito slovy jednak něco přislíbil, jednak něco přikázal. Čiňme tedy, co přikázal, a nedomáhejme se nestoudně toho, co slíbil. Mohl by nám totiž při svém soudu říci: „Učinil jsi snad, co jsem přikázal, že se domáháš toho, co jsem slíbil?“ Nuže, cos vlastně přikázal, náš Pane Bože? „Následuj mě,“ zní odpověď. Žádal jsi radu pro život. Pro jaký jiný život, než ten, o němž bylo řečeno: U tebe je pramen života.

Jednejme tedy neprodleně a následujme Pána! Rozvažme si pouta, která nám brání ho následovat. Kdo si však dovede rozvázat takové uzly, pokud mu nepomůže ten, o němž je řečeno rozvázal jsi moje pouta a o němž se v jiném žalmu praví: Hospodin vysvobozuje vězně, Hospodin napřimuje sklíčené.

A za kým půjdou ti, jimž byla uvolněna pouta, takže se mohou znovu napřímit, ne-li za světlem, z něhož zaznívá hlas: Já jsem světlo světa. Kdo mě následuje, nebude chodit v temnotě. Neboť Pán vrací slepým zrak. Právě tedy prohlédáme, protože máme léčivou mast víry. Předtím to už byla Ježíšova slina smíšená se zemí, kterou byl pomazán ten, který byl slepý od narození. I my jsme se z Adama narodili slepí a potřebujeme, aby nám Ježíš vrátil zrak. Smísil slinu se zemí: Slovo se stalo tělem a přebývalo mezi námi. Smísil slinu se zemí; proto bylo předpověděno: Pravda povstane ze země. Pán však řekl: Já jsem cesta a pravda a život.

Plně se nasytíme pravdou, až ji uvidíme tváří v tvář. Neboť i to nám bylo slíbeno. Vždyť kdo by si troufal doufat v něco, co by sám Bůh ve své lásce neslíbil a nedal?

Uvidíme tváří v tvář. Apoštol říká: Nyní vidíme jako v zrcadle, nejasně, ale potom uvidíme tváří v tvář. A apoštol Jan ve svém listu říká: Milovaní, už teď jsme Boží děti. Ale čím budeme, není ještě zřejmé. Víme však, že až on se ukáže, budeme mu podobní, a proto ho budeme vidět tak, jak je. To je velké zaslíbení!

Jestliže miluješ, následuj! „Miluji,“ říkáš, „ale kudy mám za ním jít?“ Kdyby ti tvůj Pán a Bůh řekl: „Já jsem pravda a život“ a ty bys toužil po pravdě a po životě, jistě by ses snažil nalézt cestu, po níž bys k němu došel, a řekl by sis: „Pravda je něco velikého a také život je něco velikého, ale jak jen jich může má duše dosáhnout?“

Ptáš se jak? Vzpomeň si, že napřed řekl: Já jsem cesta. Než ti tedy řekl, kam máš jít, řekl ti nejdřív kudy. Já jsem cesta, praví. Cesta kam? A pravda a život. Napřed řekl, kudy máš jít, a potom, kam přijdeš. Já jsem cesta, já jsem pravda, já jsem život. Zůstává u Otce, proto pravda a život. A stal se člověkem, proto cesta.

Neříká se ti, že máš-li se dostat k pravdě a životu, musíš pracně hledat cestu. Nic takového se ti neříká, nýbrž: „Vstávej, lenochu! Cesta k tobě přišla sama a vyburcovala tě ze spánku: A jestliže tě vyburcovala, vstaň a choď!“

Snad se pokoušíš chodit, ale nemůžeš, protože tě bolí nohy. Proč tě však bolí? Není to tím, že je chtivost honila cestou necestou? Slovo Boží však uzdravilo i chromé. „Já mám nohy zdravé“, namítneš snad, „ale nevidím žádnou cestu.“ On však i slepým vrátil zrak.

RESPONSORIUM

Žl 118 (119),104-105; Jan 6,69

Odpor mám ke každé nepravé cestě. * Mým krokům svítilnou je tvé slovo, ono mi cestu osvětluje.

Pane, ke komu půjdeme? Ty máš slova věčného života. * Mým krokům.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, tys poslal na svět svého Syna a jeho prostřednictvím uskutečňuješ naše vykoupení; oživ víru svého lidu, abychom se s oddanou zbožností připravovali na velikonoční svátky. Prosíme o to skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2023 J. Vidéky