## 21. únor 2025

## Pátek, mezidobí, 6. týden
2. týden žaltáře

Modlitba se čtením

Bože, pospěš mi na pomoc.

Slyš naše volání.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

Veliký jsi, Pane můj,

bez hranic je sláva tvá,

nevýstižná je tvá moc,

moudrost tvá je bezedná.

Kdo jsem já, že chválit chci

tebe, jenž jsi vševládný?

Jsem jen člověk, křehké nic

v díle tvého stvoření.

Člověk, který naříká

pod břemenem časnosti,

pod jhem hříchu pýchy své.

Ty však zveš mě k radosti.

Pro sebe jsi stvořil mě,

láskou všechno táhneš k sobě.

Nepokojné srdce je,

pokud nespočine v tobě.

ŽALMY

1. ant. Hospodine, nekárej mě ve svém rozhorlení.

Žalm 38 (37)
Prosba hříšníka, který se octl v krajním nebezpečí
Jeho známí všichni zůstali stát opodál. (Lk 23,49)
I (2-5)

Hospodine, netrestej mě ve svém hněvu, *

nekárej mě ve svém rozhorlení.

Vždyť se do mě zaryly tvé šípy, *

dopadla na mě tvá ruka.

Pro tvůj hněv není na mém těle zdravého místa, *

pro můj hřích není ve mně jediná kost celá.

Vin se mi nakupilo až nad hlavu, *

tíží mě jako přetěžké břímě.

Ant. Hospodine, nekárej mě ve svém rozhorlení.

2. ant. Pane, ty víš o každé mé touze.

II (6-13)

Rány mi hnisají a páchnou, *

že jsem jednal pošetile.

Shrbený, nadmíru sklíčený *

den co den smutně se vláčím.

Vždyť má bedra jsou celá zanícená, *

zdravého místa není v mém těle.

Jsem malátný a zcela zkrušený, *

křičím proto, že mé srdce sténá.

Pane, ty víš o každé mé touze, *

mé vzdychání ti není skryté.

Srdce mi buší, opustila mě síla, *

i světlo mi hasne v očích.

Moji přátelé a druhové se vyhýbají mému neštěstí, *

i moji příbuzní se mě straní.

Strojí mi léčky ti, kdo pasou po mém životě, †

kdo usilují o mé neštěstí, hrozí mi zkázou *

a stále jen úklady vymýšlejí.

Ant. Pane, ty víš o každé mé touze.

3. ant. Bože, vyznávám před tebou svou vinu, neopouštěj mě, Pane, má spáso.

III (14-23)

Já však jsem jako hluchý, neslyším, *

jsem jako němý, který neotvírá ústa.

Jsem jako člověk, který neslyší, *

jehož ústa nemají odpovědi.

Vždyť v tebe, Hospodine, doufám, *

ty vyslyšíš, Pane, můj Bože!

Říkávám si totiž, jen ať se nade mnou neradují, *

ať se nade mnou nevypínají, když zakopnu v chůzi.

Mám ovšem k pádu velmi blízko, *

před sebou mám stále svou bolest.

Ano, vyznávám svou vinu, *

pro svůj hřích jsem sklíčen.

Ti, kdo bez příčiny proti mně brojí, jsou silní, *

mnoho je těch, kdo mě neprávem nenávidí,

kdo zlem splácejí za dobro, *

stíhají mě, že se o dobro snažím.

Neopouštěj mě, Hospodine, *

Bože můj, nevzdaluj se ode mě!

Pospěš mi na pomoc, *

Pane, má spáso!

Ant. Bože, vyznávám před tebou svou vinu, neopouštěj mě, Pane, má spáso.

Mé oči toužebně vyhlížejí tvou pomoc,

spoléhám na tvá zaslíbení.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy Přísloví

15,8-9.16-17.25-26.29.33; 16,1-9; 17,5

Postavení člověka před Bohem

Oškliví si Hospodin oběť zlosynů,

ale modlitba upřímných se mu líbí.

Oškliví si Hospodin zločinné chování,

ale rád má toho, kdo tíhne za spravedlností.

Lépe je mít málo v bázni před Hospodinem

než mnohé poklady v nepokoji.

Lepší je mísa zeleniny podaná s láskou

než tučná hovězina s nenávistí.

Hospodin vyvrací dům zpupných,

a upevňuje majetek vdovy.

Hospodin si oškliví špatné záměry,

ale příjemná mu jsou laskavá slova.

Daleko je Hospodin od zlosynů,

avšak slyší modlitbu spravedlivých.

Bázeň před Hospodinem je školou moudrosti,

pokora předchází slávu.

Člověk se v mysli připravuje na řeč,

ale od Hospodina přichází, co vysloví jazyk.

Čisté se zdá člověku všechno, co dělá,

ale Hospodin tříbí duchy.

Svěř Hospodinu své záležitosti,

a tvé úmysly se zdaří.

Všechno činí Hospodin pro svůj účel,

také zlosynovi (chystá) den zkázy.

Hospodin si oškliví každého, kdo se povyšuje v srdci,

jistě neujde trestu.

Stálou laskavostí se smývá vina,

bázní před Hospodinem se lze vyhnout zlému.

Schvaluje-li Hospodin chování nějakého člověka,

i jeho nepřátele s ním smíří.

Lepší je mít málo s poctivostí

než mnoho příjmu nespravedlivě.

Člověk se napřemýšlí, jak má kráčet,

ale jeho kroky řídí Hospodin.

Kdo se posmívá chudákovi, tupí jeho Tvůrce,

kdo se raduje z neštěstí, neujde trestu.

ZPĚV PO PRVNÍM ČTENÍ

Dt 6,12.13; Př 15,33

Chraň se zapomenout na Hospodina, který tě vyvedl z domu otroctví. * Hospodina, svého Boha se budeš bát a jedině jemu sloužit.

Bázeň před Hospodinem je školou moudrosti, pokora předchází slávu. * Hospodina.

DRUHÉ ČTENÍ

Z výkladu svatého Augustina, biskupa, na první list Janův

(Tract. 4,6: PL 35,2008-2009)

Touha srdce míří k Bohu

Co máme vlastně slíbeno? Budeme mu podobní, a proto ho budeme vidět tak, jak je. Jazyk mluví, jak umí; ostatní ať si domyslí srdce. Vždyť co mohl říci i sám Jan, aby nám přiblížil toho, který jest? A co vůbec můžeme říci my lidé, kteří se mu svatostí nemůžeme ani zdaleka rovnat?

Spolehněme se tedy na ono pomazání Svatým Duchem, pomazání, které nám do srdce vkládá, co nedokážeme vyslovit. A protože nyní ještě nemůžete vidět, soustřeďte své úsilí na touhu.

Celý život křesťana je svatá touha po dobru. To, po čem toužíš, zatím nevidíš; ale touhou nabýváš schopnost, aby tě to zcela naplnilo, až to přijde a ty to uvidíš.

Je to podobné, jako když chceš naplnit pytel nebo měch a vidíš, že toho, cos dostal, je hodně; pak ten pytel nebo měch nebo něco jiného roztahuješ, protože víš, že toho, co tam chceš dát, je hodně, a pytel je úzký. Snažíš se natahováním zvětšit jeho objem. A stejně Bůh svým odkládáním zvětšuje tvou touhu a touhou rozšiřuje duši, aby při větší šíři více obsáhla.

Kéž nás tedy pronikne touha, bratři, vždyť máme být naplněni. Hleďte, jak Pavel rozpíná rámě, aby mohl obsáhnout to, co má přijít. Neboť říká: Ne, že už bych toho dosáhl nebo že jsem už dokonalý. Bratři, já si nenamlouvám, že už jsem to uchvátil.

Co tedy děláš v tomto životě, když jsi ještě nedosáhl cíle? Ale o jedno (mi jde): nedbám na to, co je za mnou, ale ženu se k tomu, co je přede mnou. Běžím k cíli za vítěznou nebeskou odměnou. Říká, že je napjatý a že běží za svým cílem. Nemyslí si, že by dokázal pochopit, co oko nevidělo, ucho neslyšelo, a nač člověk nikdy ani nepomyslil.

Takový je náš život, že se cvičíme a připravujeme toužením. Ale svatá touha nás vycvičí jen potud, pokud své tužby odpoutáme od lásky k časným věcem. Už jednou jsme si řekli, že to, co se má začít naplňovat, má být napřed prázdné. Máš-li být naplněn dobrým, vylej nejdříve to špatné.

Dejme tomu, že tě Bůh chce naplnit medem; jsi-li plný octa, kam dáš med? Je třeba to, co bylo v nádobě, vylít, a nádobu řádně vyčistit, i když to, aby mohla přijmout něco nového, dá práci a vyžaduje dřinu.

Mluvme si o medu, mluvme o zlatě, mluvme o vínu; ať říkáme o nevypověditelném cokoli, ať cokoli chceme říci, řeč jde o Bohu. A řekneme-li Bůh, co jsme řekli? V této jediné slabice je všechno, co očekáváme. Cokoli tedy dovedeme říci, nikdy nestačí. Nuže, natahujme se k němu a otvírejme se mu, aby nás naplnil, až přijde. Budeme mu podobní, a proto ho budeme vidět tak, jak je.

ZPĚV PO DRUHÉM ČTENÍ

Žl 37 (36),4-5

Raduj se v Hospodinu * a dá ti, po čem touží tvé srdce.

Hospodinu svěř svůj osud, v něho důvěřuj. * a dá.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, ty přebýváš v těch, kdo mají čisté a upřímné srdce; dej nám svou milost, ať žijeme tak, abychom byli tvým důstojným příbytkem. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká biskupská konference, 2018

© 1999-2024 J. Vidéky