## 9. leden 2025

## Čtvrtek, doba vánoční, 2. týden
2. týden žaltáře

Modlitba se čtením

Bože, pospěš mi na pomoc.

Slyš naše volání.

Sláva Otci i Synu i Duchu Svatému,
jako byla na počátku, i nyní i vždycky a na věky věků. Amen. Aleluja.

Tento úvod se vynechává, předcházelo-li uvedení do první modlitby dne.

HYMNUS

Přešťastní králové,

mudrci pohanští,

kteří uchopili

nestihlé tajemství

narození Krista,

do Jeruzaléma

dostali se města.

V světle hvězdy jdouce

skutečně shledali,

jak v Jeruzalémě

Písma vykládali:

Mesiáše našli,

dary jemu dali,

na kolena padli.

Jasný příklad hvězda

tato ukazuje,

věřícím, bloudícím,

všem život zjevuje,

kudy mají jíti,

chtějí-li Ježíše

pravdivě najíti.

Všeobecná církev

světem putující,

v Jeruzalém věčný

k Bohu směřující,

je věrných jednota,

Bohem shromážděná

ze všech čtyř stran světa.

Věříme v to cele,

že v budoucí slávě,

ne již okem víry,

ale v samém sobě,

budem ho viděti,

věčným nasycením

budem se těšiti.

Amen, aleluja,

Bože, rač to dáti,

tvá církev by mohla

Krista zvěstovati,

jej následovati,

v den soudný dojíti

do věčné radosti.

ŽALMY

1. ant. Bože, tys nám pomohl k vítězství, navěky budeme chválit tvé jméno.

Žalm 44 (43)
Lid v tísni žádá o pomoc
V tom ve všem skvěle vítězíme skrze toho, který si nás zamiloval. (Řím 8,37)
I (2-9)

Bože, slýchali jsme na vlastní uši, *

naši otcové nám vyprávěli,

cos vykonal za jejich časů, *

v pradávných dobách.

Tys je svou rukou usadil, když jsi vyhnal pohany, *

dals jim růst, když jsi potřel národy.

Vždyť neobsadili zemi svým mečem, *

nepomohlo jim k vítězství jejich rameno,

byla to tvá pravice a tvé rámě, *

tvá jasná tvář, neboť jsi je miloval.

Tys můj král a můj Bůh, *

popřál jsi vítězství Jakubovi.

S tebou jsme zdolali své nepřátele, *

v tvém jménu jsme pošlapali své protivníky.

Na svém luku jsem si nezakládal, *

vítězství mi nedal můj meč.

Ty však jsi nám pomohl k vítězství nad našimi nepřáteli, *

zahanbils ty, kteří nás nenávidí.

Bohem jsme se stále honosili, *

navěky jsme chválili tvé jméno.

Sláva Otci i Synu *

i Duchu Svatému,

jako byla na počátku, i nyní i vždycky *

a na věky věků. Amen.

Ant. Bože, tys nám pomohl k vítězství, navěky budeme chválit tvé jméno.

2. ant. Ušetři, Hospodine, svůj lid, nedávej v potupu své dědictví.

II (10-17)

Nyní však jsi nás zavrhl a zahanbil, *

netáhneš už, Bože, s našimi vojsky.

Dopustil jsi, že jsme utíkali před odpůrci, *

nabrali si lupu ti, kdo nás nenávidí.

Vydal jsi nás jak ovce na porážku *

a rozptýlils nás mezi pohany,

takřka zadarmo jsi odprodal svůj národ, *

nezískal jsi mnoho jejich cenou.

Našim sousedům jsi nás vydal na pohanu, *

našemu okolí v potupu a posměch.

Dopustils, že jsme se stali pro národy pořekadlem, *

pohané nad námi posměšně kývají hlavou.

Svou hanbu mám stále na zřeteli, *

stud se mi hrne do tváře,

když slyším pohanu a výsměch, *

když vidím nepřítele, jak se chce pomstít.

Sláva Otci i Synu *

i Duchu Svatému,

jako byla na počátku, i nyní i vždycky *

a na věky věků. Amen.

Ant. Ušetři, Hospodine, svůj lid, nedávej v potupu své dědictví.

3. ant. Pane, povstaň nám na pomoc a vysvoboď nás pro svou lásku.

III (18-27)

To vše nás stihlo, i když jsme na tebe nezapomínali *

ani nezrušili tvou smlouvu;

neodvrátilo se ani naše srdce *

a nesešly naše kroky z tvé stezky,

když jsi nás rozdrtil na strastiplném místě, *

a přikryl jsi nás temnotou.

Kdybychom zapomněli na jméno svého Boha, *

kdybychom vztáhli své ruce k cizímu bohu,

nebyl by na to Bůh přišel? *

Vždyť on zná tajnosti srdce!

Pro tebe jsme přece stále vražděni, *

mají nás jen za jatečné ovce!

Vzbuď se, proč spíš, Pane? *

Probuď se, neodháněj nás navždy!

Proč skrýváš svou tvář, *

zapomínáš na naši bídu a útisk?

Vždyť do prachu je sražena naše duše, *

na zemi leží naše tělo.

Povstaň nám na pomoc *

a vysvoboď nás pro svou lásku!

Sláva Otci i Synu *

i Duchu Svatému,

jako byla na počátku, i nyní i vždycky *

a na věky věků. Amen.

Ant. Pane, povstaň nám na pomoc a vysvoboď nás pro svou lásku.

Ukaž nám své cesty, Hospodine,

pouč nás o svých stezkách.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy proroka Izaiáše

63,7-19

Připomenutí Boží lásky k opuštěnému lidu

Hospodinovu lásku chci hlásat,

Hospodinovy slavné činy,

za všechno, co nám Hospodin udělil,

za velkou štědrost pro dům Izraele,

kterou ukázal podle svého smilování,

podle množství své lásky.

Řekl: „Je to můj (vlastní) lid,

synové, kteří nikdy nezklamou.“

Proto se jim stal spasitelem.

Ve všelikém jejich soužení nebyl to posel, nebyl to anděl,

ale on sám je vysvobodil;

ve své lásce, v útrpnosti on sám je vykoupil;

zvedl je a nosil

ve všech dávných dobách.

Oni se však vzpírali

a uráželi jeho svatého ducha;

proto se jim změnil v nepřítele

a sám s nimi válčil.

Vzpomenul na dávné časy,

na Mojžíše a jeho národ:

Kde je ten, který je vyvedl z moře

s pastýřem svého stáda?

Kde je ten, který mu dal do nitra

svého svatého ducha?

Ten, který přivedl na Mojžíšovu pravici

své slavné rámě,

ten, který před nimi rozdělil vody,

aby si zjednal jméno věčné,

ten, který je vedl hlubinami

bez úrazu jako koně na poušti.

Jako stádo, které sestupuje údolím,

vedl je Hospodinův duch na (místo) odpočinku;

tak jsi vedl svůj lid,

abys oslavil svoje jméno.

Pohlédni z nebe a dívej se

ze svého svatého a slavného sídla:

Kde je tvá horlivost a tvá síla?

Přestala tvá horoucí láska

a tvé slitování se mnou.

Vždyť tys přece náš otec!

Abrahám nás nezná,

Izrael o nás neví,

ty, Hospodine, jsi náš otec;

„náš vykupitel“

je tvoje dávné jméno.

Proč jsi dopustil, Hospodine,

že jsme zbloudili z tvých cest,

že nám ztvrdlo srdce,

abychom před tebou neměli bázeň?

Usmiř se kvůli svým služebníkům

pro kmeny, které jsou ti vlastní!

Nakrátko ovládli (bezbožní) tvůj svatý lid,

naši nepřátelé pošlapali tvoji svatyni.

Stali jsme se (lidem) jako v dávné době,

kdy jsi nám nevládl

a kdy jsme neměli tvé jméno.

Kéž bys protrhl nebe a sestoupil!

Před tvou tváří by se rozplynuly hory.

ZPĚV PO PRVNÍM ČTENÍ

Srov. Iz 63,19; 59,11

Jsme na tom tak, jako bys nám byl nikdy nevládl a my nebyli tvým lidem. * Kéž bys protrhl nebe a sestoupil.

Čekáme na právo, ale nepřichází; na spásu, ale vzdálila se od nás. * Kéž bys protrhl nebe a sestoupil.

DRUHÉ ČTENÍ

Z promluvy svatého Prokla Konstantinopolského, biskupa

(Oratio 7 in sancta Theophania, 1-3: PG 65,758-759)

Posvěcení vod

Kristus se zjevil světu. Vnesl do jeho chaosu řád, a tak učinil svět jasným a radostným. Hřích světa vzal na sebe a nepřítele světa srazil. Posvětil prameny vod a osvítil lidské duše. K divům připojil divy ještě větší.

Dnes se totiž země a voda podělily o Spasitelovu milost a celý svět je plný radosti; vždyť dnešní svátek připomíná světu ještě více divů než předcházející slavnost.

O slavnosti Spasitelova narození se radovala země, protože nesla v jeslích Pána veškerenstva; dnes o Zjevení Páně se nadmíru raduje voda. Raduje se proto, že v Jordánu se jí dostalo milosti posvěcení.

Při předchozí slavnosti jsme hleděli na křehké novorozeně, obraz naší křehkostí. Avšak o dnešním svátku vidíme dospělého, dokonalého muže v náznaku toho, jenž dokonalý vychází z dokonalého. Tehdy se Král oblékal do purpurového pláště těla; dnes se Pramen všeho halí do vod řeky Jordánu.

Nuže tedy, hleďte na nové neuvěřitelné divy: Slunce spravedlnosti se omývá v Jordánu, Oheň se noří do vody a Bůh je posvěcován člověkem.

Dnes se všechno stvoření ozývá chvalozpěvem a volá: Požehnaný, kdo přichází v Hospodinově jménu. Požehnaný, jenž přichází v každý čas: nepřichází přece nyní poprvé.

Kdo je to? Promluv jasně, blahoslavený Davide: Bůh je Hospodin a zjevil se nám. A neříká to jenom prorok David, ale také apoštol Pavel se připojuje k jeho svědectví a praví: Projevila se Boží dobrota, která přináší spásu všem lidem; a vede nás. Ne některým, ale všem: neboť všem, Židům stejně jako Řekům, dává ochotně spásu prostřednictvím křtu, nabízejíc křest jako všem společné dobrodiní.

Nuže, pohleďte na podivuhodnou novou potopu, zjevně daleko významnější a mocnější, než byla ta za časů Noemových. Tehdy totiž voda potopy lidský rod zahubila; nyní však mocí toho, jenž byl pokřtěn, byli ti, které zaplavila voda křtu, povoláni ze smrti k novému životu. Tehdy holubice nesoucí olivovou ratolest jen ohlašovala libou vůni nejvyššího vládce, Krista; nyní však Duch Svatý sestupující v podobě holubice nám přímo ukazuje milosrdného Pána.

ZPĚV PO DRUHÉM ČTENÍ

Dnes se nám zjevil Kristus, světlo ze světla, a Jan ho pokřtil v řece Jordánu. * Projevila se Boží dobrota, přinášející spásu všem lidem.

Otevřelo se nebe a bylo slyšet Otcův hlas. * Projevila se Boží dobrota, přinášející spásu všem lidem.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, tvůj jednorozený Syn přišel na svět ve skutečném lidském těle a stal se jedním z nás; dej, prosíme, ať jsme skrze něho vnitřně přetvořeni k účasti na jeho božství. Neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Nakonec se připojí:

Dobrořečme Pánu.

Bohu díky.

Modlí-li se někdo sám, může toto zvolání vynechat.

Při slavení prodloužené vigilie před nedělí nebo slavností se vsunou před chvalozpěv Bože, tebe chválíme kantika a evangelium, jak je uvedeno v Dodatku (zatím ještě není zpracován pro online breviář).

Předchází-li modlitba se čtením bezprostředně před jinou částí denní modlitby církve, může se začínat hymnem z této následující části; na konci modlitby se čtením se vynechá závěrečná modlitba i zvolání Dobrořečme Pánu a následující část začíná bez úvodního verše s odpovědí a Sláva Otci.

Text © Česká biskupská konference, 2018

© 1999-2024 J. Vidéky