## 10. červen 2025

## Bl. Jana Dominiciho, biskupa
pro dominikány (OP)

Narodil se ve Florencii kolem roku 1355. Jeho otec se jmenoval Dominik, zemřel však ještě před Janovým narozením. Na jeho památku užíval Jan příjmení Dominikův, tedy Dominici. V osmnácti letech vstoupil do řádu. Velmi jej ovlivnilo setkání se svatou Kateřinou Sienskou, takže se stal horlivým spolupracovníkem blahoslaveného Rajmunda z Kapuy na reformě řádu. Papežské dvojvládí, a později trojvládí, rozdělilo i řád sv. Dominika. Jan zůstal věrný římskému papeži. 12. května 1409 jej Řehoř XII. jmenoval kardinálem. Jako kardinál se nemálo zasloužil o odstranění západního rozkolu. Koncilu v Kostnici se zúčastnil jako zástupce římského papeže, kam přinesl jeho abdikaci. Nový papež Martin V. si ponechal Jana ve svých službách a v souvislosti s odsouzením Mistra Jana Husa jej vyslal do Čech řešit husitskou otázku. Jan Dominici zemřel na zpáteční cestě v Budě 10. června 1419. Byl pohřben v klášterním kostele poustevníků sv. Pavla (paulínů) v Budě. Jeho kult potvrdil 9. dubna 1832 Řehoř XVI.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci i Synu i Duchu Svatému,
jako byla na počátku, i nyní i vždycky a na věky věků. Amen. Aleluja.

Tento úvod se vynechává, předcházelo-li pozvání k modlitbě.

HYMNUS

Pastýřů hlavo, Kriste, jejich Vládce,

slavit dnes chceme svátek jednoho z nich,

proto mu pěje naše vděčné stádce

píseň chval zbožných.

Duch plný darem pomazání svého

obhájce pravdy učinil si z něho,

pevného v boji, aby mohl tvůj lid

na pastvy vodit.

On svému stádu vzorem byl i vůdcem,

byl světlem slepých, všude mírnil bídu,

všem stal se vším, byl prozíravým otcem

Božího lidu.

Kriste, jenž dáváš věnce zasloužené

svým věrným v nebi, dej ať ve svém díle

jdem s tímto vůdcem a tak dosáhneme

i téhož cíle.

Buď věčná sláva nejvyššímu Otci,

stejná buď tobě, Vládce, Spasiteli,

Svatému Duchu chválou stejně vroucí

ať zní svět celý. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Svou cestu života svěř Pánu, on už učiní své.

Žalm 36 (37)
Úděl dobrých a zlých
Blahoslavení tiší, neboť oni dostanou zemi za dědictví. (Mt 5, 5)
I

Nerozhořčuj se nad špatnými, *

neřevni na ty, kdo pášou zlo!

Zakrátko zvadnou jako tráva, *

uschnou jak bujná bylina.

Důvěřuj v Pána a čiň dobro, *

pokojně, věrně v své zemi žij,

Jen v Pánu měj své potěšení: *

po čem tvé srdce touží, on dá.

Svou cestu života svěř Pánu, *

důvěřuj, on už učiní své.

Jak světlu dá vzejít tvé spravedlnosti *

a tvému právu jak bílému dni.

Tichý buď před Pánem, spolehni na něj, †

nežárli na toho, komu se daří, *

i když je přitom samá lest.

Přemáhej hněv a zanech záští, *

nezlob se, z toho roste jen zlo.

Zlí totiž budou vyhlazeni; *

kdo v Pána doufá, podrží zem.

Jen ještě chvíli, a bezbožník zmizí: *

pohleď, tu stál – a není ho již!

kdežto pokorní obdrží zemi *

a hojný pokoj bude jim přán.

Sláva Otci i Synu *

i Duchu Svatému,

jako byla na počátku, i nyní i vždycky *

a na věky věků. Amen.

Ant. Svou cestu života svěř Pánu, on už učiní své.

Ant. 2 Odvrať se od zlého a čiň jen dobré, poctivé podepře Pán.

II

Bezbožník ukládá spravedlivému *

a zuby skřípe na něho.

Pán však se jeho úkladům směje, *

vidí už nadcházet jeho den.

Hříšníci tasí svoje meče, *

k výstřelu napínají luk,

jen aby skláli ubožáka, *

pobili všechny pokojné.

Vnikne však jejich meč do jejich srdcí *

a jejich luky se přelomí.

Lepší je trocha poctivcova *

než velké jmění bezbožných;

protože hříšným se přerazí paže, *

kdežto poctivé podepře Pán.

Pán dobře zná život bezúhonných, *

dědictví jejich je navěky.

V neblahých dobách nebudou v hanbě, *

i za dnů hladu se nasytí.

Zatímco bezbožní propadnou zkáze: *

vždyť všichni nepřátelé Páně

jsou jen jako to luční kvítí: *

zaniknou, odvanou jako dým.

Hříšník se dluží, aniž co vrací; *

dobrý však z lásky rozdává.

Ty, jimž Pán žehná, zdědí zemi, *

ti, které proklel, vyhynou.

Pán posiluje kroky toho, *

čí život se mu zalíbil.

Padne-li, ležet nezůstane, *

vždyť Pán ho drží za ruku.

Ať mlád nebo k stáru, já nezažil nikdy, †

aby byl dobrý ponechán v bídě *

a jeho děti šly žebrotou.

Vždycky se slituje, potřebným půjčí, *

v dětech svých bude požehnán.

Odvrať se od zlého, čiň jen dobré, *

zůstaneš takto navěky živ.

Vždyť Pán má lásku k spravedlnosti *

a neopouští svoje věrné;

zatímco nepoctiví zajdou, *

rod hříšných bude vyhlazen.

Jen spravedliví zdědí zemi, *

navěky na ní budou žít.

Sláva Otci i Synu *

i Duchu Svatému,

jako byla na počátku, i nyní i vždycky *

a na věky věků. Amen.

Ant. Odvrať se od zlého a čiň jen dobré, poctivé podepře Pán.

Ant. 3 Doufej v Pána, choď jeho cestou.

III

Ústa řádného mluví vždy moudře *

a jeho jazyk pravdivě.

V srdci si nese Boží zákon, *

krok jeho nezakolísá.

Za spravedlivým slídí hříšník *

a snaží se ho usmrtit.

Pán ho však nenechá napospas zlému, *

na soudu nedá ho odsoudit.

Doufej v Pána, choď jeho cestou †

a povýší tě k držení země, *

záhubu hříšných uvidíš.

Znával jsem hříšného násilníka, *

jak pyšný cedr se vypínal:

přišel jsem podruhé – nebylo ho, *

hledal jsem jej a nenašel!

Hleď na zbožné, hleď na poctivé: *

takovým patří budoucnost.

Bezbožní vesměs však dojdou zkázy, *

potomstvo hříšných vyhyne.

Sám Pán je spásou spravedlivých, *

v čas nouze jim je ochranou.

Pán jim dá pomoc a vysvobození *

za to, že v něho doufají.

Sláva Otci i Synu *

i Duchu Svatému,

jako byla na počátku, i nyní i vždycky *

a na věky věků. Amen.

Ant. Doufej v Pána, choď jeho cestou.

Jen ty mě moudrému vědění nauč.

Neboť tvým příkazům důvěřuji.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy Jozue

2,1-24

Vírou nevěstka Rachab nezahynula, protože přijala vyzvědače v dobrém

Jozue, syn Nunův, vyslal potají ze Šittimu dva muže jako zvědy. Řekl: „Jděte se podívat do té země a do Jericha.“ Šli tedy a vstoupili do domu jedné ženy jménem Rachab, nevěstky, a tam přespali. Králi Jericha bylo ohlášeno: „V noci sem přišli nějací izraelští muži, aby obhlédli zemi.“ Jerišský král dal Rachabě rozkaz: „Vyveď ty muže, kteří k tobě přišli a vstoupili do tvého domu. Přišli proto, aby obhlédli celou zemi.“

Ta žena oba muže odvedla a ukryla. Řekla: „Ano, ti muži ke mně přišli, ale já jsem nevěděla, odkud jsou. Když při setmění zavírali bránu, ti muži odešli. Nevím, kam šli. Rychle je pronásledujte, ať je dostihnete.“ Ona však je vyvedla na střechu a přikryla je lněnou slámou, kterou měla na střeše složenou; a oni ty muže pronásledovali směrem k Jordánu až k brodům. Jakmile pronásledovatelé vyšli, hned za nimi bránu zavřeli.

Zvědové se ještě neuložili k spánku, když k nim vstoupila na střechu. Řekla těm mužům: „Vím, že Hospodin dal zemi vám. Padla na nás hrůza před vámi a všichni obyvatelé země propadli před vámi zmatku. Slyšeli jsme, jak Hospodin před vámi vysušil vody Rákosového moře, když jste vycházeli z Egypta, a jak jste v Zajordání naložili se dvěma amoritskými králi, se Sichonem a Ogem, které jste zahubili. Jakmile jsme to uslyšeli, ztratili jsme odvahu a pozbyli jsme ducha, poněvadž Hospodin, váš Bůh, je Bohem nahoře na nebi i dole na zemi. Zavažte se mi nyní přísahou před Hospodinem, že také vy prokážete milosrdenství domu mého otce, jako jsem já prokázala milosrdenství vám. Dejte mi věrohodné znamení, že ponecháte naživu mého otce a matku, mé bratry a sestry i vše, co jim náleží, a že nás vysvobodíte před smrtí.“

Muži jí odpověděli: „Jsme odhodláni za vás zemřít. Nesmíte však vyzradit toto naše ujednání. Až nám Hospodin vydá zemi, prokážeme ti milosrdenství a osvědčíme věrnost.“ Potom je spustila po provaze z okna; její dům byl totiž v hradební zdi, bydlela na hradbách. A řekla jim: „Jděte na tamtu horu, aby na vás pronásledovatelé nenarazili, a skrývejte se tam po tři dny, dokud se nevrátí ti, kdo vás pronásledují; potom jděte svou cestou.“

Muži ji upozornili: „Budeme zproštěni přísahy, jíž jsi nás zavázala, jestliže neuvážeš, až vstoupíme do země, tuto šňůru z karmínových vláken v okně, z něhož jsi nás spustila, a neshromáždíš k sobě do domu svého otce a matku, své bratry a celý svůj dům. Kdo vyjde ze dveří tvého domu ven, jeho krev padne na jeho hlavu, a my budeme bez viny. Avšak krev každého, kdo bude s tebou v domě, padne na naši hlavu, kdyby na něj někdo vztáhl ruku. Vyzradíš-li toto naše ujednání, budeme zproštěni přísahy, jíž jsi nás zavázala.“ Odpověděla: „Staň se podle vašich slov.“ Nato je propustila a oni odešli. Pak uvázala na okno karmínovou šňůru.

Oni došli až na horu, kde zůstali tři dny, dokud se pronásledovatelé nevrátili; ti prohledali celou cestu, nikoho však nenašli. Oba muži se tedy vrátili; sestoupili z hory, přešli Jordán a přišli k Jozuovi, synu Nunovu. Vyprávěli mu o všem, co se jim přihodilo. Řekli Jozuovi: „Hospodin nám dal celou zemi do rukou. Všichni obyvatelé země propadli před námi zmatku.“

RESPONSORIUM

Jak 2,24-26; Žid 11,31

Člověk bývá ospravedlňován pro své skutky, ne jenom pro víru. Copak nevěstka Rachab nebyla ospravedlněna pro skutky, že totiž přijala posly a propustila je jinou cestou? * Jako tělo bez duše je mrtvé, tak i víra bez skutků je mrtvá.

Pro svou víru nevěstka Rachab nezahynula jako ostatní nevěřící, protože přijala vyzvědače v dobrém. * Jako tělo bez duše je mrtvé, tak i víra bez skutků je mrtvá.

DRUHÉ ČTENÍ

Ze spisů blahoslaveného Jana Dominiciho

(Il libro di amore di carita del B. Giovanni Dominici, ed. A. Caruti, Bologna, 1889, kap. 39-40, str. 464-474)

Největší však je láska

Víra a naděje se týkají jen lidí, láska je v Bohu. Víra může přenášet hory, láska však tvoří hory, nebe i zemi. Víra nabádá tvora, aby miloval, a tak usiloval o dosažení ráje, láska však prosí Boha, aby milující sestoupil na zem, aby tak člověk dospěl do nebe cestou své lásky.

[Víra říká: Člověče, služ svému Bohu, jak je tvá povinnost. Láska říká: Bože, staň se člověkem a služ člověku, který ti dluží více, než sám vlastní.

Víra praví: Člověče, tluč na nebe, aby se ti otevřelo. Láska praví: Bože, prolom nebe, aby člověk nalezl nebe otevřené. Víra učí člověka, aby zemřel z lásky k Bohu. Láska vyzývá Boha, aby Bůh zemřel pro člověka a člověk pro svého Boha. Víra ukazuje člověku Boha z dálky, láska nese člověka k Bohu. Láska, která udělala Boha člověkem, dělá i člověka Bohem.]

Víra je pouze paní, protože vládne jen zde, kde nemáme trvalý domov, ale očekáváme budoucí. Avšak láska je vládkyní nebe i země. Víra je selka, láska je měšťanka. Víra je vládkyně mnoha nízkých tvorů, láska andělů. Víra je nad otroky, láska nad milovanými dětmi a svatými.

Dobře to uvaž. Kdyby byl na slunci stejný svět, jako je náš, čím by byl osvěcován, zahříván, oblažován, řízen? Jistě ne paprsky, nýbrž přímo jeho esencí, protože slunce by obsahovalo ve své esenci celý onen svět. Náš svět slunce osvěcuje, zahřívá, oblažuje a řídí ne samo sebou – nemůže přece přijít k nám – nýbrž svými paprsky, které k nám vysílá. Důvod, proč slunce toto vše dělá svými paprsky, je ten, že nemůže přijít k nám. A totéž, a ještě mnohem více, si představ o Bohu.

Jako slunce svůj paprsek plodí Otec věčné a podstatné Slovo. Jako slunce a paprsek vydávají Otec a Slovo podstatný žár, to jest Ducha Svatého. Toto božské slunce je tedy moc, světlo a oheň; Otec, Syn a Duch Svatý; moc, pravda a láska; jeden Bůh a tři osoby. A toto božské Slunce je celé mocné, celé svítí, celé hoří. Nejsou to tři moci, nýbrž jedna; ne tři světla, nýbrž jedno; ne tři ohně, ale jeden.

Vyvstává tu nicméně malá pochybnost. Bylo řečeno, že my všichni jsme v Bohu a že Bůh je láska. Může se tedy zdát, že všichni jsme v lásce, a tedy i v pravdě a v pravé moci. Ale to je nesprávné, protože v lásce je málokdo. A naopak mnoho lidí žije v omylu a ve lži, a ještě více ve slabosti a křehkosti.

Nejdříve odpovím příkladem: Mnoho ryb je na slunci, ale jsou přikryty vodou a nezahřejí se. Mnoho slepců se zdržuje na slunci, ale nevidí. Mnoho nádob má v sobě pokrm, a nejedí. Viz tedy, že nestačí být na nějakém místě, abychom měli účast na síle toho místa, nejsme-li náležitě připraveni. Nemocný jí bez užitku, mrtvý v ohni nevnímá teplo. Když někdo stojí na slunci, ale nechá na sebe neustále stříkat studenou vodu, nezahřeje se, ale stále se třese.

A tak i když se nalézáme v božském ohni, který nezahřívá tělo, ale zapaluje duši, nemáme z tohoto božského ohně žádné dobrodiní, pokud svou duši neustále zasypáváme krupobitím těla, ledem světa a větrem pokušení. Proto je nutné, abychom měli duši odpoutanou – pak se nikdo neschová před jeho žárem, jak praví žalmista.

RESPONSORIUM

Děkuji tomu, který mi dal sílu, Kristu Ježíši, našemu Pánu, * že mě uznal za věrného a vzal mě do služby.

Snášel jsem obtíže jako dobrý voják Kristův v lásce, která plyne z čistého srdce, z dobrého svědomí a z opravdové víry. * Že mě uznal za věrného a vzal mě do služby.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, dárce nejvyšší moudrosti a nadpřirozené lásky, ty jsi svou milostí posiloval blahoslaveného biskupa Jana v úsilí o zachování jednoty církve a obnovení řeholní kázně; na jeho přímluvu dej, ať vždy usilujeme o pokoj a jednotu. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Nakonec se připojí:

Dobrořečme Pánu.

Bohu díky.

Modlí-li se někdo sám, může toto zvolání vynechat.

Při slavení prodloužené vigilie před nedělí nebo slavností se vsunou před chvalozpěv Bože, tebe chválíme kantika a evangelium, jak je uvedeno v Dodatku (zatím ještě není zpracován pro online breviář).

Předchází-li modlitba se čtením bezprostředně před jinou částí liturgie hodin, může se začínat hymnem z této následující části; na konci modlitby se čtením se vynechá závěrečná modlitba i zvolání Dobrořečme Pánu a následující část začíná bez úvodního verše s odpovědí a Sláva Otci.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2024 J. Vidéky