## 4. červen 2025

## Sv. Petra Veronského, kněze a mučedníka
Památka
pro dominikány (OP)

Narodil se v roce 1205 ve Veroně. Pocházel z rodiny katarů – novomanichejců. V době svého studia v Boloni se seznámil se svatým Dominikem a přijal katolickou víru. Dominik jej pak přijal do řádu. Po skončení formace se věnoval kázání zvláště mezi katary. Stal se velmi oblíbeným kazatelem, působil v Boloni, Miláně a jeho okolí, v Toscaně, Anconě, Ferraře a dalších městech. V roce 1240 byl převorem kláštera v Asti a 1251 v Comu. Odtržení od katarů pro něho s největší pravděpodobností znamenalo také odtržení od vlastní rodiny. Tyto okolnosti by mohly vysvětlovat jeho horlivost v boji proti herezi i důvod jeho smrti. Po příkladu svatého Dominika působil mezi katary především formou dialogu. Protože znal jejich učení, dovedl vždy najít správné argumenty. Mnoho sektářů přivedl zpět do církve. V roce 1232 jej papež Řehoř IX. jmenoval generálním inkvizitorem v Lombardii. Kataři ho nakonec odsoudili k smrti. Najali dva vrahy, kteří jej 6. dubna 1252 na cestě z Coma do Milána zabili. Petrovo tělo bylo pohřbeno v klášterním kostele sv. Eustorgia v Miláně. Jeho vrah Carino později litoval svého činu a vstoupil do řádu svatého Dominika. Je známý pod jménem Carino Petr Balsamo. Petra Veronského kanonizoval už 9. března 1253, tedy rok po jeho smrti, Inocenc IV.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

Nastává den přeslavný,

v němž paprsek tak jasný

z temnoty nám zazářil.

Petr s mravy jinými

mezi nevěřícími

na světě se objevil.

Odvrhl svět, čistý byl

a řádu se podřídil,

radostnou zvěst přináší.

Spásy obraz zrcadlí,

mravy věrně dodrží,

ctnosti všechny v sobě má.

Sémě slova rozsévá,

bludy všude vymítá,

mocně slovem bojuje.

Neustoupil on před zlem,

postavil se bludům všem;

spravedlivá tekla krev.

Ranám rukou pohanských,

úderům zle zuřících

svatý mužně podléhá.

Stal se Krista obětí,

pro nebe se posvětil,

vchází jako mučedník.

Věčné radosti teď má,

se slávou též dostává

stonásobnou odměnu.

Kéž Bůh dá odpuštění,

milost za provinění

nám na jeho přímluvy.

A po zdejším trápení

kéž nás slávou odmění

na věčné věků věky. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Láska a věrnost předchází všudy tvou tvář. Aleluja.

Žalm 88 (89), 2-38
Milosrdenství Páně k Davidovu domu
Z Davidova potomstva vyvedl Bůh podle zaslíbení jako spasitele Ježíše. (Sk 13, 22.23)
I

O skutcích lásky tvé, Pane, chci na věky zpívat, *

ústy hlásat tvou věrnost všem pokolením.

Neboť tys řekl: „Na věky trvá má přízeň, *

základy pevné má věrnost na nebi má.

Se svým vyvoleným jsem uzavřel smlouvu, *

David, služebník můj, má ode mne slib:

Tvému potomstvu zajistím trvání věčné, *

trůn tvůj upevním pro všechna pokolení.“

Nebesa, Pane, oslavují tvé divy *

a tvoji věrnost veškeré zástupy svatých.

Neboť kdo nad mraky mohl by rovnat se Pánu, *

kdo z Božích synů Pánu by podoben byl?

Bůh – tam ve sboru svatých nadevše mocný, *

velký a hrozný, nad všechny vyvýšený!

Pane zástupů, kdo je tak, jako ty jsi? *

Stále a vždy vůkol tebe tvá věrnost a moc.

Ty jsi vládcem nade vším nezkrotným mořem, *

ty držíš na uzdě příboj vzedmutých vln.

Ty jsi jak mršinu zašlápl, rozmetal Rahab, *

mocným ramenem rozprášil odpůrce své.

Tvá jsou nebesa, tak jako je tvá i země, *

svět i vše, co v něm žije, stvořil jsi ty.

Ty jsi stvořil jižní i severní stranu, *

Tábor i Hermón jásají při jménu tvém.

Tvoje paže je plna obrovské síly, *

tvá ruka mocná, pravici zdviženu máš.

Trůn tvůj je podepřen spravedlností a právem, *

láska a věrnost předchází všudy tvou tvář.

Šťastný je lid, jenž umí a ví, jak tě slavit, *

chodit před tebou, Pane, v tvém světle žít.

Denně se těší ze slávy tvého jména, *

jásají nad tím, jak jsi spravedlivý.

Neboť jen ty jsi jim veškerou krásou i silou *

a tvou přízní mohutní naše moc.

Vpravdě i štít náš náleží jedině Pánu, *

Svatému Izraele patří náš král. △

Ant. Láska a věrnost předchází všudy tvou tvář. Aleluja.

Ant. 2 Syn Boží pochází jako člověk z rodu Davidova. Aleluja.

II

Za onoho času mluvils ve vidění *

k svému věrnému a tak jsi prohlásil:

„Čelenku jsem vložil na mladého reka, *

z lidu jsem jej zdvihl, mnou je vyvolen.

Davida jsem našel, svého služebníka, *

jeho pomazal jsem svatým olejem,

aby moje ruka stále byla při něm, *

aby ho má paže posilovala.

Žádný nepřítel ho lstivě neoklame, *

žádný zlosyn nesmí jeho pokořit.

Před ním budu drtit jeho protivníky, *

kdo ho nenávidí, všechny budu bít.

Provázet ho budu věrností a přízní *

a mým jménem bude vzrůstat jeho moc.

Na sám obzor moře vztáhnu jeho ruku, *

a na mocné řeky jeho pravici.

On pak ať mě vzývá, říká: Tys můj otec, *

jenom tys můj Bůh a skála spásy mé.

Za to mu dám práva prvorozenectví, *

učiním ho prvním mezi vladaři.

Do věčnosti časů zachovám mu přízeň, *

zůstanu mu věrný v naší úmluvě.

Věčné zachování dám i jeho rodu, *

pokud nebe trvá, zůstane mu trůn. △

Ant. Syn Boží pochází jako člověk z rodu Davidova. Aleluja.

Ant. 3 Při své svatosti jsem Davidovi odpřisáhl, jeho rod že trvat bude do věčnosti. Aleluja.

III

Jestli jeho děti opustí můj zákon, *

podle mého řádu nebudou-li žít,

poruší-li někdy, co jsem ustanovil *

a mých přikázání přestanou-li dbát,

potrestám je metlou za to provinění, *

pocítí mé důtky za spáchaný hřích.

Přesto od něho svou milost neodvrátím, *

ve své věrnosti ho přesto nezklamu.

Svoji úmluvu s ním nikdy neporuším, *

co má ústa řekla, to už nezměním.

Při své svatosti jsem jednou odpřisáhl *

– ode mne se David klamu nedočká –

jeho rod že trvat bude do věčnosti, *

stálý přede mnou jak slunce jeho trůn,

věčně trvalý jak měsíc na nebesích, *

dokud mraky půjdou, pevně bude stát. △

Ant. Při své svatosti jsem Davidovi odpřisáhl, jeho rod že trvat bude do věčnosti. Aleluja.

Bůh vzkřísil Krista z mrtvých, aleluja.

Takže když věříme, můžeme zároveň v Boha i doufat, aleluja.

PRVNÍ ČTENÍ

Z prvního listu svatého apoštola Jana

5,1-12

To je vítězství … naše víra

Každý, kdo věří, že Ježíš je Mesiáš, je narozen z Boha; každý, kdo miluje Boha Otce, miluje i toho, komu on dal život. Podle toho můžeme poznat, že milujeme Boží děti: když milujeme Boha a plníme jeho přikázání. Láska k Bohu záleží právě v tom, že zachováváme jeho přikázání. Jeho přikázání nejsou těžká, protože každý, kdo je narozen z Boha, vítězí nad světem. A to je vítězství, které přemohlo svět: naše víra.

Kdo vítězí nad světem, ne-li ten, kdo věří, že Ježíš je Syn Boží? Ježíš Kristus je ten, který přišel skrze vodu a krev; nejen skrze vodu, ale skrze vodu a krev. A to dosvědčuje Duch, protože Duch je pravda. Jsou tři svědkové: Duch, voda a krev, a ti tři jsou zajedno. Když přijímáme svědectví lidské, tím větší platnost má svědectví Boží. To je totiž svědectví Boží, které Bůh vydal o svém Synu: kdo věří v Božího Syna, má o tom svědectví sám v sobě. Kdo Bohu nevěří, dělá z něho lháře, protože nevěří svědectví, které Bůh vydává o svém Synu. To je to svědectví: Bůh nám dal věčný život, a tento život je v jeho Synu. Kdo má Syna, má život, kdo nemá Božího Syna, život nemá.

RESPONSORIUM

1 Jan 5,6; Zach 13,1

Ježíš Kristus je ten, který přišel skrze vodu a krev; nejen skrze vodu, ale skrze vodu a krev. * To dosvědčuje Duch, protože Duch je pravda, aleluja.

V ten den se otevře pramen pro Davidův dům a pro jeruzalémské obyvatele na obmytí hříchu a nečistoty. * To dosvědčuje.

DRUHÉ ČTENÍ

Jedno ze dvou následujících:

Z kanonizační buly svatého Petra, mučedníka

(25. 3. 1253: BOP I, Romæ, 1729, 228-230)

Petr vystoupil pro zasloužený vavřín ke Kristu – Skále

Hlas prolité krve zvučí, polnice rozhlašuje vznešené mučednictví, země nemlčí, když je zbrocena krví. Toto jsou jisté známky svaté víry. Proto se zaradovala nebesa a země rovněž zajásala, když se jí dostalo takové radosti. Matka církev má velký důvod k veselí, má proč velice se radovat.

Má proč zpívat Pánu novou píseň, proč vysílat k svému Bohu hymnus nesmírné chvály. Katolický lid má proč tleskat Nejvyššímu pozdviženýma rukama, hlasitě jásat a veselit se. Shromáždění křesťanů má důvod, aby prozpěvovalo Stvořiteli zbožné písně. Vždyť ze zahrady víry bylo právě přineseno na stůl věčného Krále lahodné ovoce. Z vinice církve natekl do královského kalicha nový mok. Plodná větev, přeseknutá nepřátelským ostřím, měla mnoho šťávy, protože těsně přilnula k živému vinnému kmeni.

Z kvetoucího Řádu kazatelů vzešla rudá růže. Ze stavby církve byl vybrán kámen, byl hladce vybroušen a přitesán, a tak pěkně zapadl do nebeské budovy. Z toho nastala v nebi veliká radost, neboť všichni svatí jásali a oslavovali takový svátek.

Blažený Petr z Řádu bratří kazatelů si vyvolil bezpečnou životní cestu, úplně se dal do služeb Bohu, veškerou svou snahu obrátil k zachování evangelia a zaměřil na ně všechny své skutky. Sledoval přímou a jasnou cestu, totiž zdravou řeholi tohoto řádu. Tou se nechal řídit a usměrňovat, vést a dovést i ke kýženému odpočinku po práci. Na této cestě téměř po třicet let ve víře a za doprovodu lásky vynikal a prospíval, především v obhajobě víry, pro kterou celý hořel. A tak Petr, pevný na skále víry, byl posléze zavalen skálou utrpení a vystoupil pro zasloužený vavřín ke Kristu – Skále.

Toužil podstoupit smrt pro víru a často si vyprošoval od Pána, aby jej nenechal odejít z tohoto světa, dokud pro víru nevypije kalich utrpení. Svatokrádce zasadil Kristovu služebníku dvě rány. On nenaříkal, ale všechno trpělivě snesl a doporučil svého ducha Pánu slovy: Do tvých rukou, Pane, odevzdávám svého ducha. Také začal odříkávat vyznání víry. Ani v tomto okamžiku nepřestal být jejím hlasatelem.

Tak padlo obilné zrno do země, bylo vymačkáno rukama nevěřících a když zemřelo, vyrostlo v bohatý klas. Hrozen byl pošlapán v lisu a přetéká množstvím šťávy. Pšenice byla vymlácena, a když se z ní vytřásly plevy, je dopravena do Pánovy sýpky. Vonné látky rozdrcené kopím rozlévají vůni ještě plněji. Nebeské království je uchvacováno násilníky. Vírou dobývají svatí nadzemské říše.

RESPONSORIUM

Horlivý kazatel, nadšenec pro víru, * osvícený učitel a milovník pravdy. Aleluja.

Horlitel pro zákon káže slovem i životem a září hojnými zázraky. * Osvícený.

Nebo:

Z listu jistého bratra Romea neboli Rodericha de Atencia svatému Rajmundovi z Peňafortu

(Année Dominicaine ou Vie des saints, bienheureux, martyrs O.P., vol. 4, Lyon, 1889, 901-903)

Obětoval chvály velikonoční oběti i svůj život

Protože bratr Petr měl přijít v neděli velikonočního oktávu z Coma do Milána ve věci víry, vydal se na cestu předcházející sobotu. Když časně ráno dostal požehnání a chtěl vyrazit, přišlo mu náhle na mysl, aby nejprve odsloužil mši svatou ze Zmrtvýchvstání Páně. Padl tváří k zemi u nohou jednoho bratra, který měl jít s ním, a vyzpovídal se podrobněji a pečlivěji než obvykle, on, který měl ve zvyku často se zpovídat, jak o tom řečený bratr živě vyprávěl. Poté zbožně odsloužil mši svatou a vyrazil na cestu se třemi bratřími. Jak potom tito bratři vypověděli, celou cestu líčil hrdinská utrpení některých mučedníků. Po dlouhém vyprávění začal proti svému zvyku hlasitě zpívat velikonoční sekvenci „Victimæ paschali laudes“ a ihned se k němu přidal bratr Dominik, jeho druh v nastávajícím utrpení. Když se pak jiný bratr jménem Konrád pokoušel zpívat tentýž zpěv paralelní kvintou v jakési konsonanci, obrátil se bratr Petr dobrácky k němu a pravil: „Prosím tě, nech zpívat mne samotného a bratra Dominika, protože vy se ve zpěvu rozcházíte.“ Bratr zmlkl a oni dva sami zazpívali hlasitě celou sekvenci.

Když dozpívali, vešli o hodině oběda do vesnice zvané Meda, v milánské diecézi. Aby nebyli hostitelům na obtíž, rozdělili se k obědu. Dva šli na jedno místo, bratr Petr s bratrem Dominikem se uchýlili do jistého kláštera, kde nalezli připravený oběd, takže se mohli rychle najíst. Petr vyslal posla k ostatním bratřím, aby jim oznámil, že odchází, a řekl jim, že mají po obědě jít za ním. Pak se vydal na cestu, jako by spěchal pro mučednickou korunu.

Dvě míle za vesnicí došli ke kopci, na kterém se skrývali dva najatí žoldnéři, služebníci satanovi. Zdálky spatřili bratry a radili se o jejich zavraždění. Ale jeden z nich byl pohnut výčitkami a zhrozil se, že by se měl účastnit takového zločinu. Opustil svého druha a běžel do vesnice. Když potkal druhé dva bratry, s pláčem jim vyjevil celý hanebný záměr. Bratři se ze všech sil rozeběhli, aby zachránili bratra Petra. Ale než k němu doběhli, druhý služebník satanův usmrtil bratra Petra, zasadiv mu pět ran kosou.

Když byl Petr ubíjen, jak to dosvědčil jeho druh, přeživší jej o šest dní, po příkladu Spasitelově nereptal, nebránil se, neutíkal, ale pevně snášel rány, dobrotivě odpustil vrahovi příkoří a modlil se za něho s rukama vztaženýma k nebi. Jasným hlasem řekl: Do tvých rukou, Pane, odevzdávám svého ducha. V polední hodinu odevzdal ukřižovanému a zmrtvýchvstalému Kristu neposkvrněnou duši.

RESPONSORIUM

Zj 2,10.11; Sir 4,28

Buď věrný až k smrti a dám ti za odměnu život. * Kdo zvítězí, tomu neuškodí druhá smrt. Aleluja.

Až do smrti bojuj za pravdu a Pán bude bojovat za tebe proti tvým nepřátelům. * Kdo zvítězí.

MODLITBA

Modleme se.

Prosíme tě, všemohoucí Bože, dej, ať žijeme z víry se stejnou oddaností jako tvůj svatý mučedník Petr, který si za její šíření od tebe zasloužil mučednickou palmu. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2024 J. Vidéky