## 2. září 2025

## Bl. Ingrid ze Skänninge, vdovy, mnišky
pro dominikány (OP)

Narodila se v polovině 13. století ve Skänninge, ve východním Gotlandu ve Švédsku, ve vznešené křesťanské rodině Elofsdotterů. Hodně mladá byla z rozhodnutí svých rodičů provdána. Jejím duchovním rádcem se stal dominikánský kněz Petr Dánský, s jehož pomocí založila klášter dominikánských mnišek, jenž byl prvním klášterem dominikánek ve Švédsku. Ještě mladá ovdověla. Věnovala pak všechen svůj majetek k Boží oslavě a se svými dvěma sestrami Kristinou a Markétou se vydala na pouť do Svaté země. Po návratu do vlasti se rozhodla zasvětit svůj život modlitbě a pokání. Proto kolem roku 1270 vstoupila do kláštera, který založila. V tomto klášteře vykonávala až do své smrti službu převorky. Vynikala pokorou a laskavostí. Zemřela v pověsti svatosti a u jejího hrobu se událo několik zázraků. Její kult schválil Alexandr VI. Na základě jeho souhlasu se 29. července 1507 uskutečnilo slavnostní přenesení jejích ostatků.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

V noci a časně ráno:

Do noci vstaňme, všichni spolu bděme,

o svatých žalmech přitom rozjímejme

a Pánu pějme srdci vznícenými

líbezné hymny.

Ať za své písně Vládci laskavému

můžeme jednou k sídlu nebeskému

v průvodu jeho svatých vystoupiti

ve věčné žití.

To, dobrý Bože, neváhej nám dáti,

Otče i Synu i ty, Duchu Svatý,

ať celým světem nikdy neustává

tobě znít chvála. Amen.

Během dne:

Sluch svého božství pozorný a vlídný

k modlitbě naší nakloň, Bože, z nebe.

Prosby svých věrných služebníků přijmi,

prosíme tebe.

Nachyl k nám z trůnu tváře rozjasněné,

vlej olej v lampy dohořívající,

ať vzplanou jasem, a zapuď vše temné

z hlubiny srdcí.

Zbav nás všech hříchů, pln soucitu s námi,

omyj z nás špínu, pouta hříchů sejmi,

viníků ušetř a laskavou dlaní

ležící zvedni.

Buď věčná sláva vzdána Bohu Otci,

i tobě, Synu, z Otce narozený,

s nímž vládne Svatý Duch se stejnou mocí

nad světy všemi. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Svou cestu života svěř Pánu, on už učiní své.

Žalm 36 (37)
Úděl dobrých a zlých
Blahoslavení tiší, neboť oni dostanou zemi za dědictví. (Mt 5, 5)
I

Nerozhořčuj se nad špatnými, *

neřevni na ty, kdo pášou zlo!

Zakrátko zvadnou jako tráva, *

uschnou jak bujná bylina.

Důvěřuj v Pána a čiň dobro, *

pokojně, věrně v své zemi žij,

Jen v Pánu měj své potěšení: *

po čem tvé srdce touží, on dá.

Svou cestu života svěř Pánu, *

důvěřuj, on už učiní své.

Jak světlu dá vzejít tvé spravedlnosti *

a tvému právu jak bílému dni.

Tichý buď před Pánem, spolehni na něj, †

nežárli na toho, komu se daří, *

i když je přitom samá lest.

Přemáhej hněv a zanech záští, *

nezlob se, z toho roste jen zlo.

Zlí totiž budou vyhlazeni; *

kdo v Pána doufá, podrží zem.

Jen ještě chvíli, a bezbožník zmizí: *

pohleď, tu stál – a není ho již!

kdežto pokorní obdrží zemi *

a hojný pokoj bude jim přán. △

Ant. Svou cestu života svěř Pánu, on už učiní své.

Ant. 2 Odvrať se od zlého a čiň jen dobré, poctivé podepře Pán.

II

Bezbožník ukládá spravedlivému *

a zuby skřípe na něho.

Pán však se jeho úkladům směje, *

vidí už nadcházet jeho den.

Hříšníci tasí svoje meče, *

k výstřelu napínají luk,

jen aby skláli ubožáka, *

pobili všechny pokojné.

Vnikne však jejich meč do jejich srdcí *

a jejich luky se přelomí.

Lepší je trocha poctivcova *

než velké jmění bezbožných;

protože hříšným se přerazí paže, *

kdežto poctivé podepře Pán.

Pán dobře zná život bezúhonných, *

dědictví jejich je navěky.

V neblahých dobách nebudou v hanbě, *

i za dnů hladu se nasytí.

Zatímco bezbožní propadnou zkáze: *

vždyť všichni nepřátelé Páně

jsou jen jako to luční kvítí: *

zaniknou, odvanou jako dým.

Hříšník se dluží, aniž co vrací; *

dobrý však z lásky rozdává.

Ty, jimž Pán žehná, zdědí zemi, *

ti, které proklel, vyhynou.

Pán posiluje kroky toho, *

čí život se mu zalíbil.

Padne-li, ležet nezůstane, *

vždyť Pán ho drží za ruku.

Ať mlád nebo k stáru, já nezažil nikdy, †

aby byl dobrý ponechán v bídě *

a jeho děti šly žebrotou.

Vždycky se slituje, potřebným půjčí, *

v dětech svých bude požehnán.

Odvrať se od zlého, čiň jen dobré, *

zůstaneš takto navěky živ.

Vždyť Pán má lásku k spravedlnosti *

a neopouští svoje věrné;

zatímco nepoctiví zajdou, *

rod hříšných bude vyhlazen.

Jen spravedliví zdědí zemi, *

navěky na ní budou žít. △

Ant. Odvrať se od zlého a čiň jen dobré, poctivé podepře Pán.

Ant. 3 Doufej v Pána, choď jeho cestou.

III

Ústa řádného mluví vždy moudře *

a jeho jazyk pravdivě.

V srdci si nese Boží zákon, *

krok jeho nezakolísá.

Za spravedlivým slídí hříšník *

a snaží se ho usmrtit.

Pán ho však nenechá napospas zlému, *

na soudu nedá ho odsoudit.

Doufej v Pána, choď jeho cestou †

a povýší tě k držení země, *

záhubu hříšných uvidíš.

Znával jsem hříšného násilníka, *

jak pyšný cedr se vypínal:

přišel jsem podruhé – nebylo ho, *

hledal jsem jej a nenašel!

Hleď na zbožné, hleď na poctivé: *

takovým patří budoucnost.

Bezbožní vesměs však dojdou zkázy, *

potomstvo hříšných vyhyne.

Sám Pán je spásou spravedlivých, *

v čas nouze jim je ochranou.

Pán jim dá pomoc a vysvobození *

za to, že v něho doufají. △

Ant. Doufej v Pána, choď jeho cestou.

Jen ty mě moudrému vědění nauč.

Neboť tvým příkazům důvěřuji.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy proroka Jeremiáše

20,7-18

Jeremiášův stesk

Svedl jsi mě, Hospodine, a dal jsem se svést;

byl jsi silnější než já a přemohls mě!

Celý den jsem na posměch,

všichni se mi vysmívají.

Kdykoli mluvím, musím křičet,

ohlašovat násilí a zpustošení;

Hospodinovo slovo se mi stalo

pohanou a posměchem po celý den.

Řekl jsem si: „Nebudu se již o něho starat,

nebudu již mluvit jeho jménem.“

Tu se jeho slovo stalo v mém nitru hořícím ohněm,

zavřeným v mých kostech;

snažil jsem se ho snést,

ale nebylo to možné.

Ano, slyšel jsem nepřátelské umlouvání mnohých:

„Hrůza ze všech stran! Udejte ho! Udáme ho!“

I ti, kteří se mnou žili v přátelství,

číhají na můj pád:

„Snad se dá svést a zmocníme se ho

a pomstíme se na něm!“

Ale Hospodin je se mnou jako silný bojovník;

proto ti, kteří mě stíhají, padnou a nic nesvedou.

Velmi budou zahanbeni, neboť ničeho nedosáhnou;

bude to věčná hanba, nezapomene se na ni.

Hospodine zástupů, který zkoušíš spravedlivého,

který vidíš ledví i srdce,

kéž uzřím tvou pomstu nad nimi,

neboť tobě jsem svěřil svou při.

Zpívejte Hospodinu, chvalte Hospodina,

že vysvobodil život ubohého z ruky zlosynů!

Zlořečený den, kdy jsem se zrodil!

Ať není požehnán den, kdy mě má matka porodila!

Zlořečený muž, který zvěstoval mému otci:

„Narodilo se ti dítě, chlapeček“

a rozradoval ho!

Ať je tomu člověku, jako je městům,

která Hospodin vyvrátil bez slitování;

ať z jitra slyší poplach

a válečný lomoz o polednách,

protože mě nezabil hned v mateřském lůně,

aby moje matka byla mým hrobem

a její život byl těhotný věčně.

Proč jsem vyšel z mateřského lůna,

abych viděl jen útrapy a bolest,

aby mé dny uplynuly v hanbě?

RESPONSORIUM

Jer 20,10-11; Žl 30 (31),14

I ti, kteří se mnou žili v přátelství, číhají na můj pád: Snad se dá svést a zmocníme se ho! * Ale Hospodin je se mnou jako silný bojovník.

Slyším šuškání davu a hrozby, spolu se proti mně umlouvají, ukládají mi o holý život. * Ale Hospodin.

DRUHÉ ČTENÍ

Z knihy „Následování Krista“

(Lib. 3,14)

Pravda Páně trvá navěky

Hřímáš nade mnou svými soudy, Pane, bázní a hrůzou rozechvíváš všechny mé kosti, takže má duše se nadmíru děsí. Ohromen stojím a pozoruji, že ani nebesa nejsou čistá v tvých očích. Když jsi i na andělech shledal špatnost a neušetřil je, co bude se mnou? Hvězdy padaly z nebe, čeho bych se pak mohl opovážit já, pouhý prach?

Ti, jejichž skutky se zdály hodné chvály, padli na samé dno, a ty, kteří jedli andělský chléb, jsem viděl, jak si libují v mlátě pro vepře.

Ano, veta je po svatosti, dáš-li ty, Pane, ruku zpět. Neprospěje žádná moudrost, když ty přestaneš řídit. Nepomůže žádná síla, když ty přestaneš udržovat.

Neboť opustíš-li nás, toneme a hyneme; jen přijdeš k nám, vzchopíme se a ožíváme. Neboť jsme nestálí, a jen ty nás posilňuješ; vychládáme, a jen ty nás rozněcuješ.

Všechna marná sláva se rozplývá v hlubině tvých soudů nade mnou.

Čím je veškeré tělo před tvým zrakem? Copak se může hlína chlubit před hrnčířem? Jak se může vynášet marnou chloubou ten, jehož srdce je opravdu oddáno Bohu?

Ani celý svět nepřivede k pýše toho, koho si podmanila pravda. A žádná ústa lichometná nepohnou tím, kdo všechnu svou naději zakotvil v Bohu. Neboť všichni ti mluvkové nejsou nic; a sotva dozní jejich hlas, zajdou. Ale pravda Páně trvá navěky.

RESPONSORIUM

Žl 118 (119),114-115.113

Ty jsi má ochrana, ty jsi mi štítem, s důvěrou spoléhám na tvé slovo. * Odstupte ode mne, zlovolníci, zachovám příkazy svého Boha.

Odpor mám k lidem vrtkavé mysli, zato však v lásce mám tvůj zákon. * Odstupte.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, blahoslavená Ingrid nalezla tvého Syna jako cestu opravdové moudrosti, když ti sloužila neustálými posty a modlitbami. Na její přímluvu nám dej stejnou věrnost v našem povolání a nauč nás milovat tě nade všechno. Skrze tvého Syna Ježíše Krista, našeho Pána, neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2024 J. Vidéky